‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫והוא אמר, "יש לי את זה, יש לי את ההוא.‬
‫תסתכלי על הפה שלי."‬ ‫לא הבנתי למה הוא מתכוון.‬
‫אז אמרתי לו, "לא אכפת לי‬ ‫אם יש לך מאה שיני זהב,‬
‫מצידי שיהיה לך..."‬
‫אתה יודע, הדבר בקצה... ענבל! "ענבל מזהב".‬ ‫-ענבל. זה נקרא ענבל.‬
‫"זה לא מעניין אותי," אתה מבין?‬
‫אלוהים אדירים! זה מדהים!‬
‫אתה מפנק אותי.‬
‫באמת.‬
‫תבקרי אותי שוב בקרוב, דובשנית.‬ ‫-אתה יודע שאני אבוא.‬
‫להתראות מחר.‬
‫מוכנים?‬
‫צאו!‬
‫- אין כמו בבית -‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אתה מייק ניית'נס?‬
‫כן. אפשר לעזור לך?‬
‫זה בקשר לג'ניפר.‬
‫את מתכוונת לג'ניפר, ג'ניפר? אשתי?‬
‫מה איתה?‬
‫ג'ניפר פה?‬
‫בדרך כלל, כן.‬
‫מה היא עושה פה?‬
‫ג'ניפר מתעסקת עכשיו עם דברים מוזרים, מייק.‬
‫היא היתה פעם בכנופייה‬ ‫או התעסקה עם האנשים הלא נכונים?‬
‫משהו כזה?‬ ‫-מה? לא.‬
‫כולם אהבו אותה.‬
‫היא היתה מיוחדת.‬
‫היא עדיין מיוחדת.‬
‫היא עזבה אותנו בשביל זה?‬
‫אולי היה לה שבץ והיא שכחה שהיתה לה משפחה.‬
‫או שהיא אף פעם לא היתה מי שחשבתי שהיא.‬
‫תשמע...‬
‫אני יודעת רק שכשהיא מדברת איתי,‬
‫היא נקראת בורו, והיא מכשפה או משהו.‬
‫וכשהיא היתה איתך, היא היתה, ואל תיעלב,‬
‫גברת משעממת ששמה ג'ניפר ניית'נס.‬
‫אז או שהיא בורו והיא שיקרה לך,‬
‫או שהיא ג'ניפר ניית'נס והיא שיקרה לי.‬
‫או שהיא מישהי אחרת, והיא שיקרה לשנינו.‬
‫אנחנו צריכים להבין מה האמת, נכון?‬
‫היי.‬
‫מה... מה הסיפור שלו?‬
‫רד ממני, בנאדם.‬
‫תעזוב אותי.‬
‫לא, לא. לא!‬
‫לא. תפסיק!‬
‫לא! לא!‬
‫בורו!‬
‫אני באה!‬ ‫-תפסיק. די!‬
‫תעז...‬
‫לעזאזל!‬
‫מייק, אני ממש מצטערת. אוי, מייק.‬
‫פייר הוא ילד ממש טוב. הוא פשוט משחק בכוח.‬
‫את ג'ניפר ניית'נס?‬
‫את מכירה אותי בתור בורו,‬ ‫הוא מכיר אותי בתור ג'ניפר.‬
‫זה לא מסובך במיוחד.‬
‫מי היית קודם?‬
‫זה כבר די מסובך.‬
‫היית נשואה לבחור הזה? לבחור המסכן הזה?‬
‫יש לכם ילדים?‬
‫איזו תעלומה את מנסה לפצח, ליסה?‬
‫באמת תעמדי שם ותעמידי פנים שזה לא מוזר?‬
‫זה מוזר מאוד.‬
‫למה עזבת, ג'ניפר?‬
‫ממה את בורחת?‬
‫אני לא בורחת.‬
‫הציפורניים שלי.‬
‫מייק, בוא נלך הביתה.‬
‫בסדר.‬ ‫-גם את באה.‬
‫מה?‬
‫היא חייבת לבוא כדי שאוכל להסביר לך‬ ‫איפה הייתי בעשר השנים האחרונות.‬
‫את רוצה לדעת ממה אני בורחת,‬
‫אז גם את צריכה לבוא.‬
‫את לא רוצה לדעת?‬
‫בסדר.‬
‫מעולה.‬
‫תוכלי לפגוש את הילדים.‬
‫הם ננטשו על ידי אימם, בדיוק כמוך.‬
‫אם זה בסדר מבחינתך,‬ ‫אני לא חייב לראות שוב את הסוף.‬
‫נכון, נכון.‬
‫בטח כבר...‬
‫ראית אותו מיליון פעם, נכון?‬
‫טוב, אתה יודע, אני עורך.‬
‫זאת העבודה שלי,‬ ‫לראות דברים מיליון פעם, אבל...‬
‫הסצנה הזאת...‬
‫אני לא יודע איך היא עשתה את זה,‬
‫אני פשוט לא ממש רוצה‬ ‫להכניס אותה שוב לראש שלי, אם אפשר.‬
‫מר ברק, למה הזמנת אותי הנה?‬
‫נסעתי כל הדרך מפרזנו‬ ‫כי חשבתי שזה ראיון עבודה.‬
‫בטח בילית הרבה זמן עם ליסה.‬
‫נכון? כשערכת...?‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫שמעתי שקרו בסט דברים מוזרים.‬
‫היא סיפרה לך משהו?‬
‫כן, היא לא ממש נכנסה לפרטים.‬
‫מה עם הכוכבת הקטנה שלה?‬
‫השחקנית הראשית?‬
‫מרי משהו?‬
‫אני יודע רק שהבית מהסרט שייך להורים שלה.‬
‫או שהוא היה שייך להם.‬
‫נדמה לי שהם מתו.‬
‫אבל כן, שתיהן, ליסה ומרי,‬
‫הן ישנו שם כל הזמן,‬
‫ושם זה קרה, מה שזה לא היה.‬
‫אני מוכן אפילו להיות עוזר עורך‬ ‫ולעבוד עד שאתקדם.‬
‫איפה הבית נמצא?‬
‫את לא יכולה פשוט לחזור ככה.‬
‫מה נגיד לילדים?‬
‫צריך להגיד להם משהו, ג'ניפר.‬ ‫עברו עשר שנים.‬
‫הם כבר בגיל העשרה,‬ ‫ועוד מעט הם יחזרו הביתה.‬
‫אני לא חושבת שהסיפור שנספר להם חשוב כל כך.‬
‫את צוחקת?‬
‫למה שלא תלך להתכונן לארוחת הערב?‬
‫בסדר.‬
‫מה את עושה?‬
‫היית צריכה לחשוב על זה‬
‫לפני שהכנסת את ג'ו השמוק בחזרה לעסק הזה.‬
‫תטעמי.‬
‫כן, מוכן.‬
‫אל תעשי שום דבר דפוק.‬
‫לחם השום מוכן.‬
‫אבא!‬
‫מי אתה, לעזאזל, ומה אתה עושה פה, לעזאזל?‬
‫תענה לי!‬
‫רגע, רגע.‬
‫תפסת אותי בעמדת נחיתות.‬
‫מה אתה רוצה, לעזאזל?‬ ‫-אני...‬
‫קצת קשה להסביר, לנוכח הנסיבות, אבל...‬
‫את מכירה בחורה ששמה ליסה נובה?‬
‫אתה יודע איפה היא?‬
‫כן!‬
‫כן, ליסה בלוס אנג'לס, ו...‬
‫אם תרחיקי את הדבר החד מהצוואר שלי,‬
‫אני אספר לך כל מה שאני יודע עליה.‬
‫ליסה נמצאת בלוס אנג'לס?‬
‫תקשיבי, שמי לו ברק. אני מפיק סרטים.‬
‫ואם את מי שאני חושב שאת,‬ ‫אני חייב לומר ש...‬
‫יש לך נוכחות נהדרת על המסך, לעזאזל.‬
‫אוי, אלוהים! אני לא עובד עלייך!‬
‫באמת! אני לא אומר את זה הרבה!‬
‫את... כולך כישרון.‬
‫את הדבר האמיתי, את קטלנית.‬
‫אני מעריץ שלך.‬
‫בסדר? אני מעריץ שלך, ו...‬
‫ממש רציתי לפגוש אותך.‬
‫אמרתי לכולם בבית הספר שאמא נרצחה.‬
‫עכשיו הם יחשבו ששיקרתי.‬
‫זה בסדר. פשוט תגיד להם‬ ‫שחזרת על משהו ששמעת.‬
‫הם יבינו.‬
‫לא, אמרתי להם שראיתי איך זה קרה,‬
‫אתה יודע, כשהייתי קטן.‬
‫אלוהים, טים. למה אמרת דבר כזה?‬
‫הוא השוויץ, כמו תמיד.‬
‫מישהו מוכן להסביר לי בבקשה‬ ‫מי האישה המזוינת הזאת?‬
‫טים.‬
‫אני יודעת שאתה כועס עליי,‬
‫אבל תשמור על הפה המזוין שלך.‬
‫סנטה צופה בך כעת.‬
‫יש לי בכיתה ילדה אחת, ג'ייד,‬ ‫וההורים שלה מתגרשים.‬
‫כולם מדברים על זה.‬ ‫-איפה היית?‬
‫מה את עושה בבית שלנו? למה חזרת?‬
‫כולם אומרים שאבא של ג'ייד בגד באמא שלה,‬
‫אבל המצב שלנו הוא וואו יחסית אליהם.‬
‫היא סתם עייפה.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫נערות צריכות לישון הרבה.‬
‫מה עשית, לעזאזל?‬
‫שמתי משהו באוכל שלהם.‬
‫רגע, מה?‬
‫כן, טים.‬
‫רעל. אוי, לא.‬
‫תירגע, שמתי רק קצת.‬ ‫-ג'ניפר, מה לעזאזל?‬
‫אני לא ג'ניפר!‬
‫אבל תמיד אהבתי את השם שלה,‬ ‫ג'ניפר ניית'נס, ממש אמריקאי.‬
‫מי את?‬
‫אני בורו.‬
‫תמיד הייתי בורו.‬
‫אתה עדיין מבולבל.‬
‫נדמה לך שאתה מכיר את הגוף הזה, נכון?‬
‫גרת פה.‬
‫אבל עכשיו אני גרה פה.‬
‫בסך הכול שאלתי את אמא שלך.‬
‫את מפלצת מזורגגת.‬
‫לפני ג'ניפר, נכנסתי לתוך מישה.‬
‫זה היה מתיש. הוא עבד עם הידיים.‬
‫אבל הוא הזדקן, אז יכולתי להחליף גוף.‬
‫החרא הזה מצריך המון אנרגיה,‬
‫אז אני יכולה לעשות את זה‬ ‫רק פעם בכמה עשורים.‬
‫תנו לי רק לבדוק שטס יכולה לנשום.‬
‫הפעם פשוט רציתי מישהי...‬
‫פשוטה ופתוחה...‬
‫נחמדה, פשוטה ומשעממת.‬
‫אני יודעת שאתה עצוב.‬
‫לא ייאמן שאת כל כך אנוכית.‬
‫שאני כל כך אנוכית, לעזאזל?‬ ‫-כן.‬
‫הילדים האלה הסתדרו מצוין בלי אמא.‬
‫ועכשיו?‬
‫עכשיו הם צריכים לסבול בגללך.‬
‫מה זה?‬
‫עשית בלגן, ליסה.‬
‫עכשיו אנחנו צריכות לבצע הליך קטן‬ ‫כדי לסדר את העניינים.‬
‫בסך הכול חילוץ זיכרון קטן,‬ ‫כדי שהמשפחה המסכנה הזאת‬
‫לא תזכור אותך או אותי,‬ ‫ולא שום דבר מהשטות הזאת.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬ ‫-ממש לא.‬
‫קדימה, תחזיקי את הראשים שלהם‬ ‫כדי שאני לא אהרוג אותם בטעות, לעזאזל.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה לבד.‬
‫ניתוח מוח זה דבר קשה מאוד.‬
‫פשוט תחזיקי את הראש שלו אחורה.‬
‫תייצבי אותו.‬
‫ברור.‬
‫רגע, מה...?‬
‫לא משנה איך תנסי לסובב את זה, זאת אשמתך.‬
‫אשמתי?‬
‫אני לא ביקשתי את זה. לא רציתי שום דבר כזה.‬
‫ואת יודעת מה? נמאס לי. ממך, מכל הקטע הזה.‬
‫אני לא בעסק. זאת הפעם האחרונה שתראי אותי.‬
‫לא נראה לי.‬
‫לא משנה מה נראה לך, נמאס לי.‬
‫תפסיקי להיות תינוקת.‬
‫שלום.‬
‫לפני שאת הולכת...‬
‫הדבר הזה מגרד.‬
‫אתה יכול להסתכל.‬
‫זה לא סיפור.‬
‫אבל באמת, בנאדם,‬ ‫אני לא יודעת איך אני יכולה לעזור לך.‬
‫אין לי שום דבר שתוכל להשתמש בו נגדה.‬
‫טוב, פשוט תסבירי לי.‬
‫את יודעת, פשוט תספרי לי מה קרה.‬
‫איך אתה יודע שקרה משהו?‬
‫שמעתי ממישהי שמכירה את ליסה.‬
‫אז היא פשוט מסתובבת ומדברת עליי? כן?‬
‫טוב, אני לא יודע בדיוק עד כמה...‬ ‫-אלוהים! ממש מתאים לליסה, אתה יודע?‬
‫היא רק לוקחת, לוקחת ולוקחת,‬
‫אבל היא לא חייבת לאף אחד שום דבר ארור.‬
‫אתה יודע ששילמתי על כל הסרט?‬
‫כאילו, על הכול.‬
‫חשבתי שזאת תהיה השקעה טובה בקריירה שלי‬
‫כשחקנית עם עין אחת, לעזאזל.‬
‫אז היא דפקה אותך, מה?‬
‫אם זה משנה...‬
‫את מעולה בסרט.‬
‫והדבר שהיא אמרה שהיא ראתה היה אמיתי.‬
‫אני לא רוצה להיות לא מנומס,‬
‫אבל אפשר לשאול...‬
‫מה קרה לעין שלך?‬
‫אני...‬
‫אני לא יודעת.‬
‫את לא יודעת?‬
‫בסדר. אז...‬
‫בשלושת ימי הצילומים הראשונים,‬
‫היא לחצה עליי ולחצה עליי ולחצה עליי,‬ ‫אתה מבין?‬
‫כאילו, ממש לחצה עליי...‬
‫ומהר מאוד לא ידעתי‬ ‫מי זאת מרי ומי זאת לוסי, ו...‬
‫אני לא יודעת, בנאדם, השתגעתי.‬
‫וביום הצילומים האחרון...‬
‫הייתי לבד עם ליסה, נשארה רק הסצנה האחרונה,‬
‫והסתכלתי עליה...‬
‫וראיתי משהו.‬
‫ראיתי...‬
‫מין דבר.‬
‫בתוכה.‬
‫בתוכה?‬
‫וזה כל מה שאני זוכרת.‬
‫מצאו אותי לצד הכביש,‬ ‫בערך קילומטר וחצי מפה,‬
‫מכוסה בדם, עם עור וכאלה דברים‬ ‫מתחת לציפורניים שלי.‬
‫אז כנראה שעקרתי לעצמי את העין.‬ ‫אני לא יודעת.‬
‫אני אפילו לא יודעת מה עשיתי איתה.‬
‫לא ראית את הסרט, נכון?‬
‫כדאי לך לראות אותו.‬
‫שילמת עליו.‬
‫לא, תודה.‬
‫ממש כדאי לך...‬ ‫-אני לא רוצה לראות את הסרט המטומטם שלה!‬
‫הבית שלי עובר כרגע הדברה נגד חרקים.‬
‫אני ישן במלון בל-אייר...‬
‫אם תשני את דעתך,‬
‫בואי למצוא אותי.‬
‫- לוס אלטוס‬ ‫מלון ודירות -‬
‫הלו?‬
‫בורו?‬
‫תעזבי אותי בשקט. אמרתי לך שנמאס לי.‬
‫לכי להזדיין!‬
‫אני מזדיין הרבה גם בלי שתעודדי אותי.‬
‫בסדר?‬ ‫-היי, קוד.‬
‫יש לך הרבה דברים בפה?‬
‫כן.‬
‫בסדר. אחרי שתטפלי בזה,‬
‫אולי תבואי לפגוש אותנו‬ ‫בבית החולים כדי לבקר את ג'ולס?‬
‫החליפו לו שוב את התחבושות.‬ ‫עושה רושם שמצבו השתפר.‬
‫נתראה בעוד שעה, שעה וחצי.‬
‫נו, כבר.‬
‫ג'ונתן?‬
‫לעזאזל.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לך הביתה!‬
‫הביתה?‬
‫לך.‬
‫לך!‬
‫בוא.‬
‫אל תזוז.‬
‫מה הבעיה של בית החולים הזה?‬
‫הבן שלך בגיר.‬
‫זה אומר שאם הוא רצה לעזוב‬ ‫בניגוד לעצת הרופאים,‬
‫שום דבר לא עוצר אותו. זאת ההחלטה שלו.‬
‫זה לא מקובל עליי. אני רוצה שתבדקי שוב.‬
‫הוא עדיין בתרדמת יזומה.‬
‫מדהים שהוא חי בכלל.‬
‫בהתחשב בחומרת הכוויות שלו.‬
‫למה את מחכה?‬
‫תבחרי צבע.‬
‫לא את הצבע הזה.‬
‫- בית החולים בבל-אייר -‬
‫ג'ונתן?‬
‫ג'ונתן וילבור ברק, הדאגת אותנו למוות!‬
‫אוי, ג'ונתן.‬
‫הגיע הזמן לישון עד שזה יעבור.‬
‫ג'ונתן?‬
‫בסדר.‬
‫נהנית מספיק. בוא.‬
‫ג'ונתן, למה אתה לא אוכל?‬
‫תגיד משהו.‬
‫ג'ונתן, מאיפה המעיל הזה?‬
‫ג'ונתן?‬
‫טוב. אתה צריך לאכול את ההמבורגר.‬
‫אתה לא רוצה לאכול את ההמבורגר?‬
‫חמוצים קטנים?‬
‫תראו מי חזר! היי!‬
‫אוי, אלוהים, לו.‬
‫היי, חבר.‬
‫אני לא חושבת שזה רק גראס.‬ ‫-היי...‬
‫תסתכל, הוא אפילו לא ממצמץ.‬
‫היי, ילד. היי.‬
‫היי, ורוניקה, את מוכנה‬ ‫להשתיק את הכלב המזדיין?‬
‫היי, חבר, איפה היית?‬ ‫-טוב, אני אאכיל אותו.‬
‫דאגנו לך.‬
‫ג'ונתן.‬
‫חבר! בחייך.‬
‫נו, כבר.‬
‫ג'ונתן, חבר.‬
‫ג'ונתן!‬
‫הבחורה ההיא שהסתובבת איתה, היא היתה שם.‬
‫היא בטח נתנה לו סמים.‬
‫זאת היתה ליסה נובה?‬
‫ליסה נובה?‬
‫ליסה נובה.‬
‫מה קורה?‬
‫אני אגלה.‬
‫הוא נראה כמו מומיית קשת בענן.‬
‫או נחש גומי?‬
‫הוא יאהב את המראה החדש שלו.‬
‫כן, אני בטוח שהוא יאהב אותו‬ ‫אחרי השתלת העור ה-18 או ה-19.‬
‫מה עשית לג'ונתן, ליסה?‬
‫מה עשית לבן שלי?‬
‫לא עשיתי שום דבר לבן שלך.‬
‫הוא אוכל אוכל של כלבים.‬
‫עושה רושם שהאישיות שלו...‬
‫נמחקה.‬
‫הוא כמעט קטטוני, אבל את יודעת מה?‬
‫הוא מזדקף כשהוא שומע את השם שלך.‬
‫הכול קשור אלייך.‬
‫מה שלא קרה לבן שלך...‬
‫אני לא רציתי שזה יקרה.‬
‫את יודעת מה קרה לו?‬
‫לא, לא בדיוק.‬
‫אז תגידי לי בלי לדייק.‬
‫אני לא יודעת, אני...‬
‫אני חושבת שאולי הוא מת.‬
‫איך אני מחזיר אותו למצב רגיל?‬
‫איך אני מרפא אותו?‬
‫היי!‬ ‫-היי, יש לי גז מדמיע.‬
‫כן. אני אשרוף לך את העיניים.‬
‫חצית את הקו.‬
‫מי זה היה, לעזאזל?‬
‫זה היה לו.‬
‫זה היה לו ברק?‬
‫למה הבן של לו ברק אוכל אוכל לכלבים?‬
‫ליס, את צריכה לגרום לה להפסיק.‬
‫אני עובדת על זה.‬
‫טוב, בחורים,‬
‫עצוב לי לומר שהגענו לזה.‬
‫נדמה לי ששניכם יודעים שאני...‬
‫בחור שקול והגיוני.‬
‫אבל ליסה נובה יצאה משליטה.‬
‫כן. סליחה.‬
‫היא צריכה פשוט...‬
‫להיעלם.‬
‫להתאיין.‬ ‫-להתאיין?‬
‫להיעלם.‬
‫יש לך שיטה שאתה מעדיף, או...?‬
‫הדרך הכי טובה לקבל מאומנים יצירה טובה‬ ‫היא לא להפריע להם,‬
‫אז אני מכבד את המומחיות שלכם.‬
‫נפתיע אותך.‬
‫כן, העיקר...‬
‫העיקר שהיא... תיעלם.‬
‫כן, הבנו. לא תהיה באזור. לא תהיה קיימת.‬
‫כן.‬
‫איפה אני?‬
‫מי אתה?‬
‫הבן שלך שוב נעלם.‬
‫אבל תראה, יש לך אורחת.‬
‫הדואר שלך על שולחן הקפה.‬
‫ואני הולכת הביתה.‬
‫אתה נשאר פה.‬
‫אני רוצה לראות את הסרט שלי.‬
‫- העין של לוסי‬ ‫ל' נובה - חוץ - יער - יום 72 -‬
‫מה לעזאזל?‬
‫אני אכלתי אותה, לעזאזל?‬
‫- כתבה וביימה, ליסה נובה -‬
‫קח אותי אל בורו.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬