СЕРІАЛ NETFLIX
Я — Деніз. Я пережила домашнє насилля.
Привіт, Деніз.
Хтось хоче поділитися чимось, перш ніж займемося особливою справою?
Гаразд. Тоді я передаю слово Алекс.
Давайте її тепло привітаємо.
Дякую.
Я — Алекс та я пережила домашнє насилля.
Привіт, Алекс.
Я спитала Деніз, чи можу визватися волонтеркою та допомогти…
я мала на увазі про чистку туалетів, але…
Деніз сказала, щоб я краще зробила це,
я сказала їй «ні», вона мені — «так», і ось ми тут.
Покажи їм свій нотатник серійного вбивці.
Вона каже, що моя писанина схожа на річ серійного вбивці…
Трясця, ти все це написала?
Так. Я почала писати, щойно потрапила до Будинку МакМаллен.
Хтось з вас пише заради розваги?
Бренді, піднімати руку необов'язково.
Я вела щоденник у п'ятому класі. Він був рожевий та пухнастий.
Та на ньому був маленький замочок.
Так. В мене теж був такий.
Тепер складніше питання.
Кому ви писали?
Нікому. Просто собі.
Так, я теж.
Лише в писанні я можу бути чесною про те, що відчуваю.
Іноді це єдиний спосіб для мене дізнатися, як я почуваюся.
Тобто я маю писати, щоб зрозуміти, що я буду писати.
Якщо це логічно звучить.
Але…
ще я зрозуміла, що правду легше писати, ніж казати вголос.
Ніхто не може забрати у вас писання.
Ніхто не може сказати, що ви неправі чи що вживаєте не ті слова.
Бо це не так.
Ви праві та ваші слова, трясця, правильні.
Бо вони ваші.
Отже, у всіх нас є нотатники та ручки.
Ми будемо читати це вголос?
Лише якщо хочете, якщо — ні, вас не змушуватимуть.
Гаразд, я навіть принесла справжнє завдання,
яке знайшла в справжнього професора в інтернеті,
кваліфікованого, щоб вчити таким речам.
Гаразд. Опишіть день з життя, коли ви були насправді щасливими.
Це може бути реальний день.
Чи уявний, який би ви хотіли, щоб був.
Я поставлю таймер на десять…
хвилин.
Жодного тиску, ми пишемо, просто щоб писати.
Це було чудово.
-Можу дещо спитати? Є хвилинка? -Авжеж.
Я вже знаю відповідь,
але нам не можна мати відвідувачів, так?
Ні. Пробач, дівчинко.
Лише індивідуальні жертви та їхні діти.
-Так. -А що?
Я дізналася, що мама живе в автівці.
Мені шкода це чути.
Дякую.
Вона жертва ДН?
Вона — хронічна жертва ДН, але вона в повному невизнанні,
постійно марить та не лікується, тому…
Їй за 55?
У центрі престарілих є програма з допомоги безпритульним,
але вона сама має подати заяву.
Так.
Вона вже ненавидить все, пов'язане з державою,
і вона після психустанови, тому це не спрацює.
Дякую.
Чи є ще хтось, хто може подбати про неї?
Ні, я дбала про неї з шести років.
Що б сталося, якби ти цього не робила?
Думаю, я зроблю щось, не знаю, щось неймовірне, коли зайду.
Їхня поява має бути приголомшливою. Так, гарна ідея, тому…
Трясця.
-Гей, мамо. -Алекс, привіт.
А я й думаю, ти це чи хто? Я поверталася з роботи та побачила твою автівку.
Її важко не помітити.
-Чому ти тут? -Дивлюся на Її Величність.
Весна прийшла.
Буде пастельний захід,
хочу побачити кожну мить краси.
Ти з птахами розмовляла?
Ні, люба.
Я скачала на телефон додаток для диктування.
Я читатиму лекцію щодо неолітичного концепту
сонячного човна для комуни.
Я б написала її, але не можу.
Бо бісова рука мене вбиває.
Де твій гіпс, мамо?
Де твій гіпс?
Він був в тебе на зап'ястку. Де він?
Він так чухався, що я попросила Майка його спилити.
Маю зізнатися, це було по-дивному еротично.
Жартуєш? Ти мала носити його ще шість тижнів.
-Все гаразд. -Ні, не гаразд.
В тебе пошкоджене сухожилля, а тепер воно не зростеться.
Гей, якщо руйнуватимеш мені пастельний захід, краще іди.
Я…
Я рада, що на тебе натрапила.
Я знаю, що з житлом в тебе все чудово,
твій лофт та все таке…
Але я переїжджаю до Монтани.
Може, поїдеш зі мною?
В мене є місце на кампусі.
Могла б бути з Медді,
гуляли б, малювали весь день.
Побачила б, як Медді піде до садку.
Люба, це не в моєму стилі.
Чому?
Бо я не нудна.
В мене велике життя.
Я не можу бігати за тобою, наче хвостик.
Ні, мамо. Я серйозно. Я запрошую тебе з собою.
Моя кров тут, люба.
Моя мати похована тут, її мати — теж.
Всі жінки Ленглі тут.
Я — жінка Ленглі, і я їду геть.
Знаю, люба, але це ти.
Але…
я не можу поїхати.
Гаразд.
Ти маєш сходити декуди, доки я ще тут.
-До лікаря щодо зап'ястка. -Точно не піду.
Я запишу тебе на завтра, гаразд?
Зустрінемося там. Кивни, якщо почула.
Я не хочу хвилюватися, коли поїду, мамо.
Глянь. Пастельний захід.
Ми стартуємо звідси, а потім через гори.
Потім у Спокан, це дуже велике місто.
Потім ще через гори.
А потім ще гори.
Аж до самої Міссули.
Ось тут.
Міссула.
На це піде ось скільки годин.
Дві. Три. Чотири. П'ять. Шість. Сім. Вісім. Дев'ять.
Дев'ять годин.
-Та «Шуп». -Точно.
$45,00
Ні!
$90,00
$135,00
Вітаю, я б хотіла замовити підручник з англійської, другий том, п'ятий блок.
$135,00
-$128,30
За книги?
А у вас є вживані?
$13,50
Чудово, можете їх відкласти для мене?
Можу приїхати у вівторок.
Дякую.
ВХІДНИЙ ТАРА
-Гей, Таро. -Гей, привіт.
Невеличкі новини.
Я щойно з офісу клерка.
Ні, все гаразд.
Вони опротестували повідомлення про переїзд, очікувано,
але ми вже заповнили заяву щодо термінової опіки,
та я ляснула його ордером на тимчасову заборону контакту,
це має отверезити його.
-Він не може зі мною контактувати? -Так.
Вранці шериф видасть йому судову заборону
та заяву про термінову опіку.
Гаразд.
-А що далі? -Чекатимемо.
Я лишила повідомлення адвокату Шона. Скоро дізнаємося більше.
Гаразд, дуже тобі дякую.
Так, жодних проблем, бувай.
Бренді, думаю, ти наступна, так?
Я не впевнена, що це мій найщасливіший день,
але це прийшло мені на думку.
Чудово.
«В дитинстві я ходила з батьком на прогулянки.
Ми гуляли в червні до липкої жари кінця літа.
Він купував мені ті помаранчеві льодяники «Флінстоун» з «Севен-Ілевен».
Ті, які, щоб відкрити, треба було докласти купу зусиль.
Ми гуляли вздовж океану, дивилися на сузір'я Діви,
бо мій день народження був за чотири дні до його.
Мій тато показував на небо та казав,
що він — Велика ведмедиця, а я — Мала.
Ми припинили гуляти, коли батько захворів.
Але нещодавно я гуляла з сином.
Купила йому помаранчеві льодяники «Флінстоун».
Зараз їх відкривати набагато легше.
Я поглянула на нічне небо, і ось воно все таке саме…
наче час взагалі не минув.
Велика та Мала ведмедиця».
Все.
Авжеж, ми хочемо казати позитивні речі,
але я сподівалася, що ми зможемо знайти деякі образи з твору Бренді,
щоб вони лишилися з нами.
«Липка жара кінця літа».
«Зараз їх відкривати набагато легше».
«Наче час взагалі не минув».
«Велика та Мала ведмедиця».
Хтось ще хоче поділитися?
ВИКЛИК МАМА
Лишіть повідомлення після сигналу.
АЛЕКС Я у лікаря. Де ти?
АЛЕКС ТИ ЗАПІЗНИЛАСЯ НА 15 ХВИЛИН!
АГОВ?
Мамо.
Мамо!
Гей, люба.
Припини. Ми ідемо до лікаря.
-До якого? -До того, до якого ти не пішла.
Вона може прийняти тебе о четвертій, тому ідемо зараз.
Зараз четвер. І я не казала, що піду.
В нас робота по вівторках, четвергах та суботах.
Я не кину Майка самого.
-Познайомся з моєю донькою. -Ми вже бачилися з нею.
Мамо. Будь ласка, пішли.
Чому ти вся у блискітках? Ти була на рейві?
-Прибирала дитячу кімнату. -Знаєш, що таке блискітки?
-Це воші арт-кімнат. -Ти дала слово. Ходімо.
-Розносиш їх всюди. -Ввімкни дорослу.
-Нам час іти. -Це на тобі блискітки.
Ходімо в автівку, я відвезу тебе до лікаря.
Ти не моя начальниця. Зрозуміло?
Моя рука болить, не твоя.
Хочу покурю травку чи піду до лікаря, чи взагалі відріжу курву.
Те, що в тебе все за розкладом, бо ти їдеш звідси,
не значить, що в мене теж. Мені чудово.
Боже, хвилюйся за когось іншого. Будь ласка.
-Люба. -Пробач, любий.
Я працюю. Мені ніколи, гаразд?
Привіт.
Яка чудова посмішка. Я в захваті.
ВХІДНИЙ ТАРА
-Таро? -Зміна планів.
Зможеш зустрітися зі мною біля мого офісу у Вітбі?
Все гаразд?
Я розмовляла з адвокатом Шона.
Вони хочуть спростувати запит термінової опіки
через нестачу доказів знущання.
І Шон не хоче міняти план батьківства
чи відмовлятися від прав опікунства.
Гаразд.
Дякую.
Пробач. А що це значить?
Це значить, він каже, що ти брешеш, що над тобою знущалися.
Тому з цієї справи через 14 днів пройде слухання,
щоб оцінити доцільність твоїх запитів та визначитися з опікунством.
Ми звемо це справою переміг-програв.
Якщо програєш, ти не зможеш забрати Медді.
Ніколи?
Вашингтон ускладнює життя жертвам ДН.
Особливо у випадках емоційного…
Я в курсі, вже програла раз, бо не мала синців.
Ти не програєш.
В нас 14 днів, щоб побудувати серйозну справу.
Хтось мав бачити, як він емоційно над тобою знущався.
В мене немає 14 днів, я їду до Монтани у понеділок.
Легально ти не можеш поїхати з Медді.
Не до слухання.
Я втрачу моє житло та місце у коледжі. Я…
-Так. -Ще одну.
Я маю поїхати з притулку цього тижня.
Що порадиш зробити? В мене немає запасного плану.
Ми боротимемося.
Я зможу закінчити справу до осіннього семестру.
Я щойно взяла студентський кредит на 9000.
Я не знаю, чи ти уявляєш, але це моє сране життя.
Я не багата, як ти чи Реджина. Варіантів немає.
Це не все.
Шон вимагає зустрічі з Медді.
Ні. В нас є судова заборона, тому ні.
Вона включає тебе, а не Медді.
Суд дозволив зустріч на чотири години.
Коли?
Завтра.
Тоді ми назначимо третю сторону, нейтрального наглядача,
хіба що в тебе є хтось, хто допоможе.
-Дідусь чи бабуся? -Ні.
Я не зроблю таке з нею.
Якщо ти не погодишся, це буде порушенням батьківської угоди,
що погано виглядатиме на слуханні.
Алекс, пробач, та це станеться, але…
це не кінець.
Це лише затримка.
Це я.
Алекс. Трясця. Боже.
Ти до всирачки мене налякала.
Що ти тут робиш?
Мені потрібна твоя допомога.
Що ти тут робиш?
Випила забагато маргарит, тому вирішила зупинитися тут…
та заночувати.
-Мамо. -Я знаю, виглядає це так собі.
Просто…
в тій комуні гучно, тому я приїжджаю сюди…
поспати.
Я знаю, що ти тут спиш, ти весь день була в парку сама,
і ніякої комуни немає.
Ну…
може, «комуна» — не вірне слово.
В нас дуже гарна група людей.
Чесно…
Там у фургоні родина Флорес.
Біллі та Анна. Обожнюю їх.
Знаєш, ми дбаємо одне про одного, це наче…
Не знаю, наче велика нічліжка чи кінотеатр на колесах.
Не вистачає лише попкорну.
Чому ти не можеш про себе подбати?
Ти про що? В мене там мій кулер.
В мене є вітаміни, люба.
Теплий плед та моя чудова, курво, травка.
-Все гаразд. -Ти безпритульна.
Ти живеш в своїй автівці.
-Може, припиниш вже? -Ні. Будь ласка.
Я люблю свою автівку!
Вона — моя кобальтова сучка.
-Ми наче родина. -Безпритульна.
-Та припини вже! -Ти безпритульна.
Я під зірками. Я незалежна.
І так не постійно. Тобто…
іноді я лишаюся в Майка.
Коли його Алейна-Мей не вдома.
-Хто, трясця, ця Алейна-Мей? -Я ж казала. Його дружина.
Вони розійшлися, але вона живе в нього, бо вона безконтрольне курво…
Суть в тому, люба, я…
Знаєш, я наче циганка. Я люблю бути на ходу. Гаразд?
Ти ж мене знаєш. Я пристосовуюся.
Я не знаю. Мені не по кишені мотель для тебе чи життя в притулку.
Я не знаю.
Я не твоя проблема, Александро.
-Так. -Ні.
-Я — твоя мати. -Ні.
Так!
Ти сказала, що тобі потрібна допомога.
Так.
То чим можу допомогти, мадам?
Можеш наглядати за зустріччю Шона та Медді?
Він отримав дозвіл, але має бути присутня третя сторона.
Зможеш?
Так.
-О котрій я маю бути? -О 12:30.
Не хвилюйся.
Я подбаю про твою дівчинку.
-Ти поїдеш до лікаря. -Лише через мій труп.
Ти поїдеш. В тебе не все гаразд.
Все повне лайно, тому ти маєш поводитися як доросла.
Твоя рука жахливо виглядає. Ти поїдеш!
А я отримаю льодяник?
Трясця!
Що так смердить з твоєї автівки?
-Наче горілі котяхи. -Ти сходила до лікаря.
Так, диви, палець працює.
Гей, гарбузику.
Готова пограти зі мною та татом?
Буде весело.
Я поклала вам перекусити та змінний одяг, вона вже поїла.
Ми впораємося. Гей, гарбузику.
Я знаю.
Я зачекаю тут, бо повинен.
Гаразд, Медді, ви побудете з татком чотири години.
Дякую, що надіслала копів!
Молодець!
А потім…
ми з'їмо разом морозиво. Як тобі така ідея?
Хочеш морозива? Гаразд.
Я дуже тебе люблю.
-Дякую, мамо. -Так, нам буде весело.
Ось твій Цуцик-Медді. Зараз погуляєш з татком.
Гей!
Шоні, ось твоя Цуцик-Медді.
Гей, Шоні.
-Вона важка. -Ти ростеш.
Вона дуже виросла.
Вона вже вміє високо розгойдуватися.
Цуцик-Медді!
Дякую, що прийшов.
Авжеж.
Я боявся, що ти зникнеш, як раніше.
Гарно виглядаєш.
В мене все нормально.
Добре. Де Медді?
Я думав, може, побачу її.
Вона у притулку для жертв домашнього насилля, де я живу.
Там є садок для дітей жертв, тому…
Гаразд.
Ти… Вже щось замовила?
За цей рік я вже вдруге у терміновому притулку для жінок після ДН.
Це вдруге, коли я тікаю туди від Шона.
Ти чув, що я сказала?
Так, чув.
І?
Шкода, що ти не подзвонила мені.
Перш ніж везти мою онуку у таке місце.
У вас є, де жити.
Я б зробив все, аби допомогти.
Я б віддав тобі останню сорочку.
А замість цього хвилююся я.
Хвилюється Шон.
Я шукав тебе на підлозі станції переправи, Алекс.
Гаразд.
Може, зараз допоможеш.
Бо мені потрібна твоя допомога.
Гаразд.
Я подала запит про повну опіку над Медді,
щоб переїхати з нею до Міссули.
А Шон виступає проти.
Так, знаю.
Він розповідав.
Знаєш…
Зараз в Шона не дуже добрі справи.
Мені все одно, які в нього справи.
Мій адвокат будує справу, щоб довести, що Шон емоційно з мене знущався.
І я маю довести це, потрібні свідчення від тих, хто це бачив.
Тату…
чи ти свідчитимеш, що Шон емоційно наді мною знущався?
-Коли я це міг бачити? -У трейлері.
-Ні. Я бачив не це. -Я бачила, що ти бачив.
-Ні, Алекс, я бачив не це. -Ти сидів і нічого не робив.
Я бачив, що в пари молодих людей
були важкі часи.
Шону важко дається тверезість,
йому потрібне співчуття.
А ти пішла від нього саме в цей важкий час.
Я не можу й далі відповідати за Шона.
Я маю робити те, що піде на користь мені та Медді.
Він — алкоголік.
Зрозуміло? Він…
В нього хвороба, яка перетворює його на монстра.
Ворог — алкоголь, а не він.
Отже, це алкоголь бив маму?
-Зрозуміло. -Куди?
Ти, трясця, жартуєш? Ні!
Алекс, що ти хочеш, щоб я сказав?
Щоб ти сказав: «Так».
Щоб сказав: «Так, я бив твою мати. Пробач».
Я цього не пам'ятаю.
Ти жодного разу в житті мене не підтримав.
Але я прошу тебе про це зараз.
Я завжди з тобою. З тобою та Медді.
Просто…
Тоді зроби це для мене.
Захисти мене.
Допоможи захистити Медді.
Напиши свідчення.
Я не можу.
Тоді нам більше нічого одне одному сказати.
Можеш…
«Мій найщасливіший день, коли моя донька вперше мене торкнулася.
Я пам'ятаю це як вчора.
Їй було дев'ять тижнів.
Вона не знала, що я живу в пеклі,
що мене день і ніч тероризує її батько.
Для неї я була лише теплою, приємною пані з молоком.
Але одного ранку, коли їй було дев'ять тижнів,
ми дрімали на підлозі, і я прокинулася,
бо хтось мене торкався.
Це була вона.
Її манюні, дитячі ручки тримали мою руку.
Вона дивилася на мене
з непідробною прихильністю.
З цим виразом повної довіри на обличчі…
вона бачила мене та любила.
Це була найщасливіша мить мого життя.
Що я можу бути такою для когось».
Дякую, Деніз.
Скажете, що запало вам в душу?
«Непідробна прихильність».
«Приємна пані з молоком».
«День і ніч тероризував».
«Маленькі рученятка».
Хтось ще хоче поділитися?
Тріно?
Мій про вечір з дівчатами. Це дивно?
Це… Ні.
Я не писала про своїх дітей, як ви.
Це твій найщасливіший день. Можеш писати, про що хочеш.
Гаразд.
«Я була в барі зі своєю звичайною групою подруг.
Лів, Аманда та Давіна.
Ми пили, щось святкували,
але я не пам'ятаю що.
Зізнаюся, того вечора я виглядала не супер-пупер.
Але потім ззаду підійшов цей дуже гарячий хлопець. Його…»
Пробач, я маю вийти на хвилинку.
-Читай далі. Дякую. -Гаразд.
«Його звали Ніл. Він був чудово вдягнений…»
Все гаразд.
Як ти? Що відбувається?
Вона трохи засмутилася і все.
В неї була невелика істерика, ніяк не могла заспокоїтися.
Так, гарбузику?
Вона дуже хотіла до матусі.
Алекс, Шоні нас підвіз, він хоче з тобою поговорити.
Я посеред заняття.
Люба, поговори з ним.
Справи погані.
Що сталося?
Коли я сказав, що час злізати з гойдалки, вона закотила істерику, кричала.
-Вона не хоче злізати з гойдалки. -Знаю, але я не витримав.
Я… Терпець увірвався, та я на неї накричав.
Я не пив добу.
Я намагався зібратися для Медді та…
Лише роздратувався.
З мене наче шкіра злізає.
Сонце б'є по очах.
Мене сильно потріпало.
Я підштовхував Медді на гойдалці, вона повторювала: «Вище, тату, вище».
Це було так приємно.
Вона реготала.
Але навіть в цю мить я думав про свою наступну випивку.
Я намагався знайти… полегшення.
А потім ця істерика, і я знав, якби Поли не було поряд,
я б пішов за випивкою.
Як моя срана мати.
Я не хочу цього для Медді.
Тому я передам тобі повну опіку.
Я вже подзвонив адвокату.
Пробач, що я таке лайно.
Ти правильно чиниш заради неї.
Можеш заїхати за її речами, я складу їх у коробку.
Дякую.
В мене «білочка» чи ти поблискуєш?
Я поблискую.
ТАРА ДЗВОНИВ ЙОГО АДВОКАТ! ПЕРЕДЗВОНИ!
ТАРА МОНТАНА! ВУ-ХУ!
Чудово. Дякую, що поділилася.
Це було чудово.
«В дупу закон Мерфі». Це точно.
Мені сподобалося: «Вгатила йому як боксер».
«Тріснутий нічник».
Чорний, не синій.
Мені все сподобалося.
Ти чудова письменниця, Едіт.
-Естер. -Так.
Отже, я наступна?
Мамо, ти нічого не писала.
Я згадаю по пам'яті.
Я чудова… Я чудова ораторка.
Мамо.
Що ж. Гаразд.
-Зачекаєш зовні? Я майже закінчила. -Гаразд.
-Бувайте, жіночки. -Бувай.
-Мир. -Повертайся, коли захочеш, Поло.
Дуже дякую.
Так.
Боже.
За місце подалі від неприємностей.
Мій Шоні виглядав як лайно.
Твій батько був таким самим.
Розкажеш мені про свій найщасливіший день?
Що?
Ми робили це в групі.
Ти пам'ятаєш якийсь щасливий свій день?
Це точно наш перший ранок на Алясці.
Ми приїхали до Анкориджу посеред ночі,
ти дуже змерзла, бо я забула твою куртку.
Ми втекли від батька в паніці.
В нас була хижка, але в ній не було меблів.
Тому…
я просто вивалила одяг з валізи
посеред кімнати та зробила з нього ліжко.
Ми спали там, скрутилися калачиком.
Вранці, доки ти ще спала,
я вийшла на двір
та просто стрибнула у сніг.
Я лежала в ньому
та робила сніжного янгола.
Бо нікого не було, хто б назвав мене божевільною,
чи зненацька вибухнув у гніві на мене.
Була лише я…
сонце та сніг.
Менш ніж через рік ми повернулися сюди,
я була на мілині.
Вся ця поїздка була дурнею.
Ні, не була.
Не була.
Ти забрала мене в батька та ніколи до нього не повернулася.
Тому…
Чи мене ще запрошено до Монтани?
Хочеш поїхати?
Так.
Авжеж, чом би й ні?
Я знайду роботу з малювання фресок,
знайду собі горця.
Та й я потрібна Медді.
Вона митчиня, як я.
Встигнеш зібратися до понеділка?
Я вже готова.
Все зібрано, люба.
В тому й плюс життя в своєму авто.
Не знаю, правда, чи доїде вона до Монтани,
може, продам її на частини…
але я можу поїхати з тобою, так?
Так.
-Так? -Ага.
-Справді? -Авжеж.
Боже. Так?
Медді!
Медді, знаєш, що?
В нас буде дорожня пригода!
Покатаємося з бабусею?
Ми поїдемо у подорож.
Боже, ми поїдемо у подорож!
-Ось і все? -Так.
Можеш приїжджати провідувати її.
Так, лише прочищу себе.
А потім приїжджатиму.
Я дуже за нею сумуватиму.
Щасти, Аляско.
-Бери чорні. -Так…
Так, чорні гарні.
Ідемо, Медді.
Сюди.
Гаразд, люба…
Я зараз.
Я не знала, чи ти зайдеш. Заходь.
Не можу, Медді чекає в автівці.
Я лише приїхала попрощатися.
Ще я хотіла віддати тобі це.
Не знаю, чи я вкрала його, чи що сталося, але він в мене, тому…
Я помітила ще на День подяки.
Пробач.
Та не можна винити дівчину за бажання поносити кашемір.
-Наступна зупинка — Монтана? -Я…
заїду за мамою у Порт-Вінслоу та виїду на трасу І-90.
-Дякую, що була такою чудовою подругою. -І тобі дякую.
-Лиши светр. -Ні-ні, я куплю собі по дорозі.
Він коштував 1400 доларів.
Гаразд, я лишу.
Мамо?
Гей, гей.
Люба, ти, мабуть, така рада.
-Ти казала, що продаси своє авто. -Я хотіла. Так…
Я продам. Але, люба,
в мене є чудові новини.
Що?
Майка викинув Алейну-Мей.
Він викинув ту дику курву заради мене.
Минулої ночі я спала в його ліжку, в його обіймах.
Кажу тобі, люба, був секс, а потім…
Боже, це просто інший рівень.
Навіть для мене.
То ти не їдеш?
Люба, ти знаєш, просто не зараз.
Я… Я не можу ось так лишити Майка,
тобто те, що між нами відбувається.
Це таке потужне та…
Просто…
Я не можу на тебе чекати, мамо.
Ні, не чекай. Авжеж, не треба мене чекати.
Це твоя мить.
Ти їдь, люба, просто напиши мені адресу,
а я потім приїду.
Я… Поїду слідом за тобою, гаразд?
-Я не хочу тебе тут лишати. -Я знаю.
Просто кумедно, як все складається, га?
Тобто, щойно я сказала Майку, що їду,
він зрозумів, що має до мене почуття.
Тобто, «Бум»!
Він розповів Алейні-Мей про мене та інше.
Просто…
порадій за мене.
Я поїду без тебе.
Так, авжеж, їдь без мене.
Люба, це твоя пригода, не моя.
В тебе все буде гаразд?
-Припини, ти знаєш, що любиш мене. -Я люблю.
-Я знаю. Обійми мене. -Гаразд.
Боже.
Люба.
-Я люблю тебе, мамо. -Так, я знаю, люба.
МІССУЛА 911 КІЛОМЕТРІВ
Не хочете поклацати для всіх?
Я дуже хотіла подякувати вам, що стільки для мене зробили.
Це була справжня честь.
Дякую.
Дякую, Алекс.
Чекай, ми ще не чули про твій найщасливіший день.
«Мій щасливіший день ще не настав.
Але він вже близько.
Того дня я сяду у мою автівку,
яка смердить старим тунцем…
В ній будуть всі мої речі
та моя чудова донька.
Я поїду під три чорти подалі від цього міста.
Я їхатиму дев'ять годин,
це 911 кілометрів до Міссули, Монтана…
де проведу наступні чотири роки…
доки вчитимуся на письменницю.
Сподіваюся, протягом цього часу щасливих днів буде багато.
І я знаю, що будуть і важкі теж.
Більшість людей поставили б проти того, що матір-одиначка закінчить коледж.
Але вони не знають, чого мені він коштував.
Три сотні та тридцять вісім вичищених туалетів…
сім варіантів держдопомог…
дев'ять різних переїздів…
однієї ночі на підлозі станції переправи…
та весь третій рік життя моєї доньки.
Але коли ми будемо у Міссулі…
я поведу Медді до гори Сентінел…
ми подивимося з неї на місто, та я покажу їй наш новий дім.
Я розповідала їй про велетенську "М",
яка є майже на вершині гори.
Шлях туди довгий та звивистий.
Похід буде важкий.
Але ми доберемося до вершини.
А коли доберемося…
Я скажу їй, що та "М" значить "Медді".
І що весь цей новий світ для неї».
Якщо ви або хтось зі знайомих пережили домашнє насилля
і потребуєте допомогу у кризовій ситуації, зайдіть на www.wannatalkaboutit.com
Переклад субтитрів: Володимир Фатун