‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אני דניס. אני ניצולת אלימות במשפחה.‬
‫היי, דניס.‬
‫מישהי רוצה לספר היום משהו‬ ‫לפני שנתחיל בפעילות המיוחדת שלנו?‬
‫בסדר. אז אני מעבירה את רשות הדיבור לאלכס.‬
‫בואו נקבל את פניה.‬
‫תודה, בנות.‬
‫אני אלכס, ואני ניצולת אלימות במשפחה.‬
‫היי, אלכס.‬ ‫-היי, אלכס.‬
‫ביקשתי מדניס להתנדב, ו...‬
‫התכוונתי לניקוי אסלות, אבל...‬
‫דניס הציעה שאעשה את זה במקום,‬
‫ואני אמרתי "לא",‬ ‫והיא אמרה "כן", ועכשיו אנחנו פה.‬
‫תראי להם את מחברת הרוצח הסדרתי שלך.‬
‫היא אומרת שהכתב שלי נראה‬ ‫כמו של רוצח סדרתי, אז...‬
‫לעזאזל, את כתבת את כל זה?‬
‫כן. בעצם כתבתי את כל זה‬ ‫מאז שהגעתי לבית מקמולן.‬
‫מישהי מכן כותבת בשביל הכיף?‬
‫לא צריך להצביע, ברנדי.‬
‫היה לי יומן כשהייתי בכיתה ה'.‬ ‫הוא היה ורוד ועם פרווה.‬
‫היה עליו מנעול קטן.‬
‫כן, גם לי היה יומן כזה.‬
‫הנה השאלה הקשה.‬
‫למי כתבתן, כשכתבתן?‬
‫לאף אחד. רק לעצמי.‬
‫כן, גם אני.‬
‫אני פונה לכתיבה‬ ‫כדי להיות כנה בנוגע לרגשות שלי.‬
‫לפעמים זאת הדרך היחידה שלי‬ ‫לדעת מה אני מרגישה.‬
‫כאילו שאני צריכה לכתוב כדי לראות מה אכתוב.‬
‫אם זה נשמע לכן הגיוני.‬
‫אבל...‬
‫אני חושבת שהרבה יותר קל לכתוב את האמת‬ ‫מאשר להגיד אותה בקול רם.‬
‫אף אחד לא יכול לקחת מכן את הכתיבה.‬
‫אף אחד לא יכול להגיד לכן שאתן טועות,‬ ‫או שהמילים שלכן לא נכונות.‬
‫כי הן לא.‬
‫אתן צודקות, והמילים שלכן נכונות, לעזאזל.‬
‫כי הן שלכן.‬
‫בכל אופן, לכולנו יש מחברות ועטים.‬
‫אנחנו נקריא את זה בקול רם?‬
‫אם את רוצה את יכולה,‬ ‫אבל אם את לא רוצה, את ממש לא חייבת.‬
‫טוב. הבאתי כמה הנחיות לכתיבה‬
‫שלקחתי מפרופסור אמיתי לכתיבה באינטרנט,‬
‫והוא מוסמך ללמד דברים.‬
‫טוב. תארי יום בחייך שבו היית מאושרת באמת.‬
‫זה יכול להיות יום אמיתי שקרה באמת,‬
‫או יום דמיוני שהיית רוצה שיקרה.‬
‫אני שמה עשר דקות...‬
‫על השעון.‬
‫אין לחץ. אנחנו כותבות רק בשביל לכתוב.‬
‫היה מעולה!‬
‫אני יכולה לשאול משהו? יש לך דקה?‬ ‫-בטח.‬
‫אנחנו לא... נדמה לי‬ ‫שאני כבר יודעת את התשובה,‬
‫אבל אנחנו לא יכולות לארח במקלט, נכון?‬
‫לא, ילדונת, אני מצטערת.‬
‫רק הקורבנות והילדים שלהן יכולים‬ ‫להיות במקלט.‬
‫תיארתי לעצמי.‬ ‫-למה?‬
‫גיליתי שאמא שלי גרה במכונית.‬
‫אני מצטערת לשמוע.‬
‫תודה.‬
‫היא קורבן של אלימות במשפחה?‬
‫האלימות במשפחה כרונית אצלה,‬ ‫אבל היא גם בהכחשה מלאה,‬
‫והיא הוזה, והיא לא לוקחת תרופות, אז...‬
‫היא בת יותר מ-55?‬
‫יש תוכנית ששמה "שר" (שיתוף)‬ ‫שמאפשרת לחסרי בית לגור בבתי אבות,‬
‫אבל היא צריכה להירשם.‬
‫כן...‬
‫היא ממש שונאת כל דבר שקשור לממשלה,‬
‫והיא ברחה ממחלקה פסיכיאטרית,‬ ‫אז זה לא יסתדר.‬
‫תודה.‬
‫יש עוד מישהו שיכול לטפל באמא שלך?‬
‫לא. אני מטפלת בה מאז שהייתי בת שש.‬
‫מה יקרה אם לא תטפלי בה?‬
‫אני חושבת שאעשה משהו,‬ ‫לא יודעת, משהו מרהיב כשאכנס.‬
‫הם באים בכל הכוח. כן, רעיון טוב. אז...‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫היי, אמא.‬ ‫-אלכס, היי.‬
‫חשבתי שזאת את. נסעתי הביתה מניקיון,‬ ‫וראיתי את המכונית שלך.‬
‫קשה לפספס אותה.‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫-תסתכלי על הוד מלכותה.‬
‫האביב הגיע.‬
‫השקיעה היום תהיה כמו צמר גפן מתוק,‬
‫ואני אצפה בכל רגע מצופה סוכר שלה.‬
‫כשבאתי, היה נראה לי שאת מדברת עם הציפורים.‬
‫אוי, לא, מותק.‬
‫הורדתי אפליקציית הכתבה לטלפון,‬
‫כי אני הולכת להרצות לקולקטיב‬
‫על התפיסה הנאוליתית של דוברת השמש.‬
‫והייתי כותבת אותה, אבל אני לא יכולה.‬
‫כי היד המזוינת שלי הורגת אותי.‬
‫איפה הגבס שלך, אמא?‬
‫לאן הגבס שלך נעלם?‬
‫הוא היה יצוק סביב היד שלך. לאן הוא נעלם?‬
‫גירד לי נורא, אז ביקשתי ממייקה לנסר אותו.‬
‫אני חייבת להודות שזה היה ארוטי באופן מוזר.‬
‫את צוחקת עליי, אמא? היית אמורה‬ ‫להיות עם הגבס עוד שישה שבועות.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-לא, זה לא בסדר.‬
‫יש לך גיד קרוע, ועכשיו הוא לא יחלים.‬
‫היי, אם את מתכוונת להרוס‬ ‫את הצמר גפן המתוק, את צריכה ללכת.‬
‫אני...‬
‫אני שמחה שנתקלתי בך.‬
‫אני יודעת שאת חיה מצוין בלופט שלך‬
‫עם הקולקטיב שלך, אבל...‬
‫אמרתי לך שאני עוברת למונטנה.‬
‫אולי תבואי איתי?‬
‫יש לי דירה בקמפוס.‬
‫תוכלי לבלות עם מאדי,‬
‫ותוכלי לטייל, ותוכלי לצייר כל היום.‬
‫תראי את מאדי מתחילה גן.‬
‫אוי, מותק, אני לא כזאת.‬
‫למה לא?‬
‫כי אני לא משעממת.‬
‫החיים שלי גדולים.‬
‫אני לא יכולה לדהור מאחורייך,‬ ‫להיות סרח עודף.‬
‫לא, אמא, אני באמת רצינית. אני מזמינה אותך.‬
‫הדם שלי פה, מותק.‬
‫אמא שלי קבורה פה. אמא שלה קבורה פה.‬
‫נשות לנגלי נמצאות פה.‬
‫אני אשת לנגלי, ואני עוזבת.‬
‫אני יודעת, מותק, וזאת את.‬
‫אבל...‬
‫אני לא יכולה לעזוב.‬
‫בסדר.‬
‫אז אני צריכה שתלכי לכמה רופאים‬ ‫לפני שאני עוזבת, אמא.‬
‫למשל הרופאה של היד.‬ ‫-אני מוותרת.‬
‫אני קובעת לך תור למחר אחרי הצהריים, בסדר?‬
‫תפגשי אותי שם. תהנהני אם שמעת.‬
‫אני לא רוצה לדאוג לך כשלא אהיה פה, אמא.‬
‫תראי מה זה! צמר גפן מתוק.‬
‫נתחיל פה, ואז נעבור כל מיני הרים.‬
‫ניסע לספוקיין. זאת עיר ממש גדולה.‬
‫ואז נעבור עוד הרים.‬
‫ועוד קצת הרים.‬
‫עד למיסולה.‬
‫כאן.‬
‫מיסולה.‬
‫זה ייקח לנו ככה שעות.‬
‫שתיים. שלוש. ארבע. חמש.‬ ‫שש. שבע. שמונה. תשע.‬
‫תשע שעות.‬
‫ו"שופ".‬ ‫-בדיוק.‬
‫- ארבעים וחמישה דולרים -‬
‫לא!‬
‫שלום, אני רוצה להזמין ספר לימוד‬ ‫לקורס אנגלית 102, יחידה חמש.‬
‫בשביל ספרים?‬
‫יש לך עותקים משומשים?‬
‫יופי. את מוכנה לשים אחד מהם בצד בשבילי?‬
‫אני יכולה לבוא ביום שלישי.‬
‫תודה.‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫טארה -‬
‫היי, טארה.‬ ‫-אוי, יופי.‬
‫היי. רק עדכון זריז.‬
‫חזרתי ממזכירות בית המשפט.‬
‫לא, הכול בסדר.‬
‫הם התנגדו להודעת המעבר, כמו שכבר ידענו,‬
‫אבל הבקשה לדיון החירום‬ ‫במעמד צד אחד בעניין המשמורת‬
‫כבר הוגשה, והפצצתי אותו גם‬ ‫עם צו זמני נגד יצירת קשר,‬
‫אז זה אמור להעביר מסר.‬
‫אז אסור לו ליצור איתי קשר?‬ ‫-נכון.‬
‫השריף אמור להגיש לו את צו ההרחקה‬
‫ואת הבקשה לדיון עוד הבוקר.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה יקרה עכשיו?‬ ‫-נחכה.‬
‫השארתי לעורך הדין של שון הודעה.‬ ‫בקרוב נדע יותר פרטים.‬
‫בסדר. תודה רבה.‬
‫כן, אין בעיה. ביי.‬
‫ברנדי, נדמה לי שעכשיו תורך, נכון?‬
‫אני לא יודעת אם זה היום הכי מאושר בחיי,‬
‫אבל על זה חשבתי באותו רגע.‬
‫מושלם.‬
‫"כשהייתי ילדה, נהגתי לצאת‬ ‫לטיולים עם אבא שלי.‬
‫יצאנו ביוני, לפני החום הדביק של סוף הקיץ.‬
‫נהגתי לקנות ארטיקים של 'משפחת קדמוני'‬ ‫בטעם תפוז בחנות הנוחות.‬
‫כאלה שצריך ללחוץ עליהם בכל הכוח.‬
‫צעדנו לאורך החוף,‬ ‫והסתכלנו על קבוצת הכוכבים 'בתולה',‬
‫כי יש לי יום הולדת ארבעה ימים לפניו.‬
‫אבא שלי נהג להצביע לשמיים ולהגיד לי‬
‫שהוא הדובה הגדולה ואני הדובה הקטנה.‬
‫הפסקנו ללכת לטיולים שלנו כשאבא שלי חלה.‬
‫אבל לא מזמן חזרתי לטייל עם הבן שלי.‬
‫קניתי לו ארטיק של משפחת קדמוני בטעם תפוז.‬
‫עכשיו הרבה יותר קל ללחוץ עליהם.‬
‫הסתכלתי על שמי הלילה, והן היו שם...‬
‫כאילו שעבר בדיוק אפס זמן.‬
‫הדובה הגדולה והדובה הקטנה."‬
‫זהו.‬
‫אנחנו רוצות, כמובן,‬ ‫שכל מה שאנחנו אומרות יהיה חיובי,‬
‫אבל קיוויתי שנוכל להגיד אילו דימויים‬
‫מהסיפור של ברנדי יישארו איתנו.‬
‫"החום הדביק של סוף הקיץ".‬
‫"עכשיו הרבה יותר קל ללחוץ עליהם."‬
‫"כאילו שעבר בדיוק אפס זמן".‬
‫"הדובה הגדולה והדובה הקטנה".‬
‫עוד מישהי רוצה לחלוק?‬
‫- מחייג‬ ‫אמא -‬
‫נא להשאיר הודעה לאחר הצליל.‬
‫- אלכס‬ ‫אני אצל הרופאה. איפה את? -‬
‫- אלכס‬ ‫את מאחרת ב-15 דקות! -‬
‫- הלו? -‬
‫אמא.‬
‫אמא!‬
‫היי, מותק.‬
‫בלי "מותק". קחי את הדברים שלך.‬ ‫אנחנו הולכות לרופאה.‬
‫איזו רופאה?‬ ‫-זאת שהברזת עכשיו מהפגישה איתה.‬
‫היא יכולה לפגוש אותך בארבע,‬ ‫אבל צריך לצאת עכשיו.‬
‫היום יום חמישי. לא אמרתי שאלך לרופאה.‬
‫הדוכן שלנו רק בימי שלישי, חמישי ושבת,‬
‫ואני לא אנטוש את מייקה.‬
‫היי, מותק, תכיר את הבת שלי.‬ ‫-הכרנו לפני כמה ימים.‬
‫אמא. אפשר ללכת, בבקשה?‬
‫למה את מכוסה בנצנצים? הלכת לאיזו מסיבה?‬
‫ניקיתי חדר משחקים.‬ ‫-את יודעת מה זה נצנצים?‬
‫הכינים של כיתת האומנות.‬ ‫-הבטחת לי. קדימה, בואי.‬
‫את מפזרת אותם בכל מקום.‬ ‫-את מוכנה להתבגר, בבקשה?‬
‫אנחנו צריכות ללכת.‬ ‫-את זאת שמלאה בנצנצים.‬
‫את תיכנסי למכונית שלי עכשיו,‬ ‫לעזאזל, ואסיע אותך לרופאה.‬
‫את לא הבוסית שלי, בסדר?‬
‫זאת היד שלי. אם היא תכאב,‬
‫אני אקח שמן סיבידי‬ ‫או שאלך לרופאה או שאכרות אותה.‬
‫זה שאת ממהרת כי את עוזבת‬
‫לא אומר שגם אני ממהרת. אני מרגישה מצוין.‬
‫באמת, תדאגי למישהי אחרת. בבקשה.‬
‫מותק.‬ ‫-סליחה, מתוק.‬
‫אני עובדת. יש לי עבודה, בסדר?‬
‫שלום לך.‬
‫וואו, איזה חיוך נחמד. תראה איזה חיוך!‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫טארה -‬
‫טארה?‬ ‫-התוכנית השתנתה.‬
‫את חושבת שתוכלי להיפגש איתי‬ ‫ליד המשרד שלי, ברחוב וויטבי?‬
‫הכול בסדר?‬
‫דיברתי עם עורך הדין של שון.‬
‫הם יבקשו לדחות‬ ‫את הבקשה במעמד צד אחד על הסף,‬
‫ויטענו שאין ראיות לאלימות.‬
‫ושון לא מוכן לשנות את תוכנית ההורות‬
‫או לוותר על זכויות המשמורת שלו.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫סליחה. אז מה זה אומר?‬
‫זה אומר שהוא טוען שאת משקרת בנוגע לאלימות.‬
‫אז בעוד 14 יום, יהיה שימוע לבירור העילה‬
‫כדי לקבוע אם הטענות שלך תקפות,‬ ‫ואת תנאי המשמורת המתאימים.‬
‫זה יהיה מה שנקרא "הפסד או ניצחון".‬
‫אם תפסידי, לא תוכלי‬ ‫לקחת את מאדי לשום מקום.‬
‫אף פעם?‬
‫וושינגטון מקשה מאוד‬ ‫על קורבנות אלימות במשפחה.‬
‫במיוחד במקרי התעללות רגשית...‬
‫כן, אני יודעת. כבר עברתי את זה,‬ ‫והפסדתי כי לא היו לי חבורות.‬
‫הפעם לא תפסידי.‬
‫יש לנו 14 יום לבסס את הטענות שלנו.‬
‫מישהו בטח ראה אותו מתעלל בך רגשית.‬
‫אין לי 14 יום. אני אמורה‬ ‫לנסוע למונטנה ביום שני.‬
‫מבחינה חוקית, את לא יכולה‬ ‫לעבור לשום מקום עם מאדי.‬
‫רק אחרי הדיון.‬
‫אני אאבד את הדיור המשפחתי שלי‬ ‫ואת המקום שלי בקולג'. אני...‬
‫כן.‬ ‫-עוד אחד.‬
‫אני חייבת לעזוב את המקלט בסוף השבוע.‬
‫מה את חושבת שאני צריכה לעשות?‬ ‫אין לי תוכנית גיבוי.‬
‫אנחנו נילחם.‬
‫אני אדאג שתגיעי לסמסטר הסתיו, בוודאות.‬
‫לקחתי הלוואת סטודנטים של 9,000 דולר.‬ ‫תשעת אלפים דולר.‬
‫לא יודעת אם את מבינה מה זה מבחינתי,‬ ‫אבל אלה החיים שלי.‬
‫אני לא עשירה כמוך וכמו רג'ינה.‬ ‫אני לא יכולה פשוט להחזיר.‬
‫זה לא הכול.‬
‫שון דורש לבקר את מאדי.‬
‫לא. יש לנו צו הרחקה, אז לא.‬
‫הצו מתייחס רק אלייך, לא אל מאדי.‬
‫בית המשפט אישר ביקור של ארבע שעות.‬
‫מתי?‬
‫מחר.‬
‫בית המשפט ימנה צד שלישי כמשגיח ניטרלי,‬
‫אלא אם כן יש לך מישהו‬ ‫שיכול לעזור? סבא או סבתא?‬
‫לא אעשה את זה. אני לא יכולה‬ ‫לעשות לה את זה. לא אתן לו אותה.‬
‫אם לא תצייתי, תפרי את תוכנית ההורות שלכם,‬
‫וזה לא ייראה טוב בדיון בעוד 14 ימים.‬
‫אלכס, אני מצטערת שזה קורה, אבל...‬
‫זה לא נגמר.‬
‫זאת רק מהמורה בדרך.‬
‫זאת רק אני.‬
‫אלכס. לעזאזל. אלוהים אדירים.‬
‫הפחדת לי את הצורה.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫אני צריכה עזרה במשהו.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫שתיתי מרגריטה אחת יותר מדי,‬ ‫אז עצרתי בצד כדי...‬
‫להתפכח, בדרך הביתה.‬
‫אמא.‬ ‫-אני יודעת שזה לא נראה טוב.‬
‫פשוט...‬
‫לפעמים רועש בקולקטיב, ואני באה הנה...‬
‫לנמנם.‬
‫אני יודעת שאת ישנה פה,‬ ‫ושאת כל היום לבד בפארק,‬
‫ושאין שום קולקטיב.‬
‫טוב...‬
‫יכול להיות ש"קולקטיב" היא לא המילה הנכונה.‬
‫יש פה קבוצה של אנשים ממש נחמדים.‬
‫באמת...‬
‫יש לנו את משפחת פלורס, שם בוואן.‬
‫בילי ואנה. אני מתה עליהם.‬
‫אנחנו דואגים אחד לשני, וזה מין...‬
‫לא יודעת, קמפינג גדול או קולנוע דרייב-אין.‬
‫חסר לנו רק פופקורן.‬
‫למה את לא יכולה לדאוג לעצמך?‬
‫מה זאת אומרת? יש לי פה צידנית.‬
‫יש לי ויטמינים, מותק.‬
‫יש לי שמיכה נוחה מאוד וגראס מעולה.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-את חסרת בית, אמא.‬
‫את גרה במכונית שלך.‬
‫את מוכנה להפסיק? בבקשה!‬ ‫-לא.‬
‫אני מתה על המכונית שלי!‬
‫היא כלבת הקובלט שלי.‬
‫אנחנו כמו משפחה.‬ ‫-את חסרת בית, אמא.‬
‫את חסרת בית, וגרה במכונית.‬ ‫-את מוכנה להפסיק כבר?‬
‫אני תחת כיפת השמיים. אני עצמאית.‬
‫וזה לא כל הזמן. זאת אומרת...‬
‫לפעמים אני ישנה אצל מייקה.‬
‫כשאלנה-מיי לא שם.‬
‫מי זאת אלנה-מיי, לעזאזל?‬ ‫-אמרתי לך. אשתו.‬
‫אלוהים.‬ ‫-הם נפרדו, אבל היא עדיין גרה שם‬
‫כי היא אסון מהלך.‬ ‫-לא.‬
‫העיקר, מותק...‬
‫את יודעת, אני אוהבת להיות צוענייה.‬ ‫אני אוהבת להיות ניידת. בסדר?‬
‫את מכירה אותי, אני נחושה.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות. אין לי כסף למלונית‬ ‫בשבילך, אני לא יכולה להביא אותך למקלט,‬
‫אני לא יודעת מה לעשות, אמא.‬
‫אני לא הבעיה שלך, אלכסנדרה.‬
‫כן, את כן.‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫אני אמא שלך.‬ ‫-לא, את לא.‬
‫כן, אני כן!‬
‫אני כן!‬
‫אמרת שאת צריכה ממני עזרה.‬
‫אני צריכה.‬
‫אז איך אפשר לעזור לך, גברתי?‬
‫את יכולה להשגיח בפגישה בין שון למאדי מחר?‬
‫הוא מקבל ביקור בהוראת בית המשפט,‬ ‫אבל בנוכחות צד שלישי.‬
‫את יכולה?‬
‫כן, אני יכולה.‬
‫מתי להיות שם?‬ ‫-ב-12:30.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני אטפל בילדה שלך.‬
‫ואת הולכת לרופאה.‬ ‫-על גופתי המתה, לעזאזל.‬
‫כן, אמא, את הולכת לרופאה. שום דבר לא בסדר.‬
‫הכול דפוק עכשיו, ואת צריכה‬ ‫להיות אישה מבוגרת לדקה ארורה.‬
‫היד שלך נראית נורא. את הולכת לרופאה!‬
‫אני אקבל סוכרייה?‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מה זה הריח הזה מהמכונית שלך?‬
‫יש לה ריח של קקי שרוף.‬ ‫-הלכת לרופאה.‬
‫כן, תראי. והאצבע שלי עדיין עובדת.‬
‫היי, דלעונת.‬
‫את מוכנה לשחק איתי ועם אבא שלך?‬
‫יהיה לנו כיף.‬
‫ארזתי חטיף ובגדים להחלפה,‬ ‫והיא כבר אכלה צהריים.‬
‫קטן עלינו. היי, דלעונת.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מניח שאני אחכה פה, כי אני חייב.‬
‫טוב, מאדי, את תהיי עם אבא רק ארבע שעות.‬
‫תודה ששלחת את המשטרה!‬
‫קלאסה!‬
‫ואז...‬
‫נלך ביחד לקנות גלידה. נשמע טוב?‬
‫רוצה גלידה? בסדר.‬
‫אני אוהבת אותך מאוד.‬
‫תודה, אמא.‬ ‫-כן, יהיה לנו כיף.‬
‫הנה מאד-דוג שלנו. עוד מעט תראי את אבא.‬
‫היי!‬
‫שוני, מאד-דוג שלך פה.‬
‫היי, שוני.‬
‫היא כבדה.‬ ‫-את כבר גדולה.‬
‫היא נהייתה ממש גדולה.‬
‫התנדנדנו, והיא מגיעה ממש גבוה!‬
‫מאד-דוג!‬
‫תודה שבאת.‬
‫בטח.‬
‫דאגתי לך, נעלמת כאילו בלעה אותך האדמה.‬
‫את נראית בסדר.‬
‫אני באמת בסדר.‬
‫יופי. איפה מאדי?‬
‫חשבתי שאולי יצא לי לראות אותה.‬
‫היא במקלט לנפגעות אלימות במשפחה‬ ‫שאני גרה בו.‬
‫יש פעוטון בשביל הקורבנות, אז...‬
‫בסדר.‬
‫טוב, כבר... כבר הזמנת משהו?‬
‫זאת הפעם השנייה השנה שאני נמצאת‬ ‫במקלט חירום לנשים שעברו התעללות.‬
‫זאת הפעם השנייה ששון שלח אותי לשם.‬
‫אתה שומע את המילים שיוצאות לי מהפה?‬
‫כן, אני שומע.‬
‫ו...?‬
‫וחבל שלא פנית אליי.‬
‫לפני שלקחת את הנכדה שלי למקום כזה.‬
‫יש לכן איפה לגור.‬
‫את יודעת שהייתי מוכן‬ ‫לעשות הכול כדי לעזור לך.‬
‫הייתי נותן לך את החולצה שאני לובש, בסדר?‬
‫אבל במקום זה, את מדאיגה אותי.‬
‫את מדאיגה את שון.‬
‫חיפשתי אתכן בתחנת המעבורת, אלכס.‬
‫בסדר.‬
‫אולי עכשיו תוכל לעזור לי.‬
‫כי אני באמת צריכה את עזרתך, אבא.‬
‫בסדר.‬
‫ביקשתי לקבל משמורת מלאה על מאדי,‬
‫כדי שאוכל לקחת אותה איתי למיסולה.‬
‫ושון מתנגד.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫שון סיפר לי.‬
‫את יודעת...‬
‫שון לא במצב כל כך טוב כרגע.‬
‫לא אכפת לי באיזה מצב שון נמצא, אבא.‬
‫עורכת הדין שלי רוצה לבסס‬ ‫את הטענה ששון התעלל בי רגשית.‬
‫ואני צריכה לספק ראיות,‬ ‫עדויות ראייה של אנשים שראו את זה.‬
‫אבא...‬
‫אתה מוכן להעיד‬ ‫שראית את שון מתעלל בי רגשית?‬
‫מתי הייתי אמור לראות את זה?‬ ‫-בקרוואן.‬
‫לא. לא, זה לא מה שראיתי.‬ ‫-ראיתי שראית.‬
‫לא, אלכס, זה לא מה שראיתי.‬ ‫-ישבת שם ולא עשית כלום.‬
‫אם בכלל ראיתי משהו, זה היה זוג צעיר‬
‫שעובר תקופה קשה.‬
‫כי שון מתקשה להישאר פיכח כרגע,‬
‫ומה שהוא צריך זאת אמפתיה.‬
‫את עוזבת אותו בדיוק ברגע הלא נכון.‬ ‫-אני לא יכולה‬
‫להיות יותר אחראית על שון, אבא.‬
‫אני צריכה לעשות את מה שטוב לי‬ ‫ואת מה שטוב למאדי.‬
‫הוא אלכוהוליסט.‬
‫בסדר? הוא...‬
‫הוא חולה במחלה שהופכת אותו למפלצת.‬
‫אבל האלכוהול הוא האויב, לא הוא.‬
‫טוב, אז האלכוהול הרביץ לאמא?‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תלך לי.‬
‫אתה צוחק עליי, לעזאזל? לא!‬
‫אלכס, מה את רוצה שאגיד?‬ ‫-אני רוצה שתגיד "כן".‬
‫אני רוצה שתגיד,‬ ‫"כן, הרבצתי לאמא. אני מצטער."‬
‫אני לא זוכר את זה.‬
‫לא היית פה בשבילי‬ ‫אפילו פעם אחת בכל החיים שלי.‬
‫אני מבקשת ממך שתהיה פה עכשיו.‬
‫אני תמיד פה בשבילך. בשבילך ובשביל מאדי.‬
‫פשוט...‬
‫אז תעשה את זה בשבילי.‬
‫תגן עליי.‬
‫תעזור לי להגן על מאדי.‬
‫תכתוב עדות.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אז כנראה שאין לנו יותר מדי דברים‬ ‫להגיד אחד לשנייה.‬
‫את מוכנה...?‬
‫"היום הכי מאושר שלי הוא היום‬ ‫שבו הבת שלי נגעה בי בפעם הראשונה.‬
‫אני זוכרת אותו כאילו שהוא היה אתמול.‬
‫היא היתה בת תשעה שבועות.‬
‫היא לא ידעה שאני בגיהינום,‬
‫שאבא שלה מטיל עליי אימה יומם ולילה.‬
‫מבחינתה, הייתי רק האישה החמימה‬ ‫והנחמדה עם החלב.‬
‫אבל באותו בוקר, כשהיא היתה בת תשעה שבועות,‬
‫נמנמנו על הרצפה, והתעוררתי‬
‫כי מישהו נגע בי.‬
‫זאת היתה היא.‬
‫יד קטנטנה של תינוקת החזיקה את הזרוע שלי.‬
‫היא הסתכלה עליי,‬
‫והביעה חיבה בלתי מסוננת כלפיי.‬
‫הבעת האמון על פניה...‬
‫היא ראתה אותי ואהבה אותי.‬
‫זה היה הרגע הכי מאושר בחיי,‬
‫שאני יכולתי להיות האישה הזאת עבור מישהו."‬
‫תודה, דניס.‬
‫אתן רוצות לספר אילו דימויים משכו‬ ‫את תשומת ליבכן?‬
‫"חיבה בלתי מסוננת".‬
‫"האישה החמימה והנחמדה עם החלב".‬
‫"הטיל עליי אימה יומם ולילה".‬
‫"ידיים קטנטנות".‬
‫עוד מישהי רוצה לחלוק משהו היום?‬
‫טרינה.‬
‫הסיפור שלי הוא על ערב בנות. זה מוזר?‬
‫זה... לא.‬
‫לא כתבתי על הילדים שלי כמוכן.‬
‫זה היום המאושר שלך.‬ ‫את יכולה לכתוב על מה שאת רוצה.‬
‫בסדר.‬
‫"ישבתי בבר עם צוות ההריסה הקבוע שלי,‬
‫ליב, אמנדה ודווינה.‬
‫שתינו הרבה, חגגנו משהו,‬
‫אני לא זוכרת מה.‬
‫אבל אני מודה שלא כעסתי‬ ‫על איך שנראיתי באותו לילה.‬
‫ואז גבר חתיך ביותר התקרב מאחורה. שמו..."‬
‫אני ממש מצטערת, אני צריכה לצאת לרגע.‬
‫תמשיכי להקריא. תודה רבה.‬ ‫-בסדר.‬
‫"שמו היה ניל. הוא היה לבוש יפה..."‬
‫הכול בסדר, הכול בסדר.‬
‫את בסדר? מה קורה?‬
‫היא היתה קצת נסערת, זה הכול.‬
‫היתה לה התמוטטות עצבים קטנה, והיא...‬ ‫-את בסדר?‬
‫לא הצליחה לחזור לעצמה. נכון, דלעונת?‬
‫היא פשוט מאוד רצתה את אמא שלה.‬
‫אלכס, שוני הקפיץ אותנו הנה,‬ ‫והוא רוצה לדבר איתך.‬
‫אני באמצע שיעור.‬
‫מותק, את צריכה ללכת לדבר איתו.‬
‫לא הלך כל כך טוב.‬
‫מה קרה?‬
‫כשאמרתי לה לרדת מהנדנדה,‬ ‫היא חטפה התקף זעם ענק. היא התחילה לצרוח.‬
‫היא אף פעם לא רוצה לרדת מהנדנדה, שון.‬ ‫-אני יודע, אבל לא יכולתי להתמודד עם זה.‬
‫איבדתי את העשתונות, וצעקתי עליה.‬
‫לא שתיתי כבר 24 שעות.‬
‫ניסיתי להיות פיכח בשביל מאדי, ו...‬
‫אני עצבני.‬
‫העור שלי מגרד, לעזאזל.‬
‫השמש מכאיבה לי.‬
‫אני פשוט על הקצה.‬
‫דחפתי את מאדי על הנדנדה,‬ ‫והיא כל הזמן אמרה, "יותר גבוה, אבא."‬
‫וזה היה נחמד.‬
‫היא צחקקה.‬
‫אבל אפילו אז תכננתי את המשקה הבא שלי.‬
‫ניסיתי למצוא... הקלה.‬
‫ואז היא חטפה את התקף הזעם,‬ ‫וידעתי שאם פולה לא היתה שם,‬
‫הייתי מוצא משהו לשתות וגורר את מאדי איתי.‬
‫בדיוק כמו האמא המזדיינת שלי.‬
‫אני לא רוצה לעשות את זה למאדי.‬
‫אני נותן לך משמורת מלאה.‬
‫התקשרתי עכשיו לעורך הדין שלי.‬
‫סליחה שאני כזה חתיכת חרא.‬
‫אתה עושה את הדבר הנכון בשבילה.‬
‫את יכולה לבוא לקחת את הדברים שלה‬ ‫מתי שאת רוצה. אני אארוז אותם.‬
‫תודה.‬
‫אני הוזה בגלל הגמילה, או שאת נוצצת?‬
‫אני נוצצת.‬
‫- טארה‬ ‫עורך הדין שלו התקשר! תתקשרי אליי! -‬
‫- טארה‬ ‫מונטנה! איזה כיף! -‬
‫נחמד. תודה שחלקת איתנו.‬
‫זה היה כזה אדיר.‬
‫"זין על חוק מרפי." אהבתי את המשפט הזה.‬
‫"הרבצתי לו כמו מתאגרפת."‬ ‫זה משך את תשומת ליבי.‬
‫"מנורת הלילה הסדוקה".‬
‫"שחורים, לא כחולים".‬
‫אני אהבתי את כל הסיפור.‬
‫את כותבת מצוין, אידית.‬
‫אסתר.‬ ‫-אוי. כן.‬
‫טוב, עכשיו תורי, נכון?‬
‫היי, אמא, לא כתבת כלום.‬
‫אני יכולה לספר בעל פה.‬
‫אני מספרת סיפורים פשוט מצוינת.‬
‫אמא.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫את יכולה לחכות לנו בחוץ? כמעט סיימתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫להתראות, גבירותיי.‬ ‫-ביי.‬
‫שלום!‬ ‫-את מוזמנת לחזור מתי שאת רוצה, פולה.‬
‫תודה רבה.‬
‫כן.‬
‫וואו, בנאדם.‬
‫לחיי הבריחה מהעיירה.‬
‫החבר שלי שוני נראה זוועה.‬
‫גם אבא שלך רעד הרבה.‬
‫את רוצה לספר לי על היום הכי מאושר שלך?‬
‫מה?‬
‫מה שעשינו בפגישה הקבוצתית.‬
‫את זוכרת יום שבו היית ממש מאושרת?‬
‫הבוקר הראשון שלנו באלסקה, בלי מתחרים.‬
‫הגענו לאנקורג' באמצע הלילה,‬
‫ואת קפאת כי שכחתי את המעיל שלך.‬
‫עזבנו את אבא שלך בפאניקה רצינית.‬
‫היתה לי בשבילנו בקתה קטנה,‬ ‫ולא היו בה רהיטים.‬
‫אז...‬
‫פשוט שפכתי את כל הבגדים שלנו מהמזוודה‬
‫לאמצע הרצפה, והכנתי לנו מיטה.‬
‫וישנו שם, מכורבלות.‬
‫למחרת, בזמן שעוד ישנת,‬
‫יצאתי בשקט החוצה,‬
‫ופשוט קפצתי לתוך השלג.‬
‫ושכבתי שם,‬
‫ועשיתי מלאך בשלג.‬
‫כי לא היה שם אף אחד שיגיד לי שאני משוגעת,‬
‫או שיתפוצץ עליי פתאום.‬
‫הייתי שם לבד...‬
‫עם השמש והשלג.‬
‫בכל אופן, תוך פחות משנה חזרנו הנה,‬
‫ואני נשארתי בלי גרוש.‬
‫כל הנסיעה היתה מטומטמת.‬
‫לא נכון.‬
‫היא לא היתה מטומטמת.‬
‫הצלחת להרחיק אותי מאבא, ולא חזרת אליו.‬
‫אז...‬
‫אז אני עדיין מוזמנת למונטנה?‬
‫את רוצה לבוא?‬
‫כן.‬
‫ועוד איך. למה לא?‬
‫אני יכולה לעבוד בציור ציורי קיר,‬
‫ואני אמצא לי גבר מההרים.‬
‫חוץ מזה, מאדי צריכה אותי,‬
‫את יודעת? היא אומנית כמוני.‬
‫את יכולה להיות מוכנה ביום שני?‬
‫אני מוכנה.‬
‫כבר ארזתי, מותק.‬
‫זה מה שנחמד בלגור במכונית, הכול ארוז.‬
‫אני לא בטוחה שהיא תגיע למונטנה.‬
‫יכול להיות שאצטרך למכור אותה לפירוק...‬
‫אבל אני יכולה לתפוס טרמפ איתך, כן?‬
‫כן.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬ ‫-כמובן.‬
‫אלוהים אדירים! כן?‬
‫מאדי!‬
‫מאדי, ילדונת, נחשי מה?‬
‫אנחנו נוסעות לטיול!‬
‫את רוצה לנסוע לטיול עם סבתא?‬
‫אנחנו ניסע לטיול!‬
‫אלוהים, אנחנו ניסע לטיול!‬
‫זהו?‬ ‫-זהו.‬
‫אתה יכול לבקר אותה כמה שתרצה.‬
‫כן, אני הולך להתנקות.‬
‫ואז אבוא לבקר כל הזמן.‬
‫אני ממש אתגעגע אליה.‬
‫בהצלחה, אלסקה.‬
‫נשמור את השחורים. והשחורים.‬ ‫-כן...‬
‫כן, והשחורים נחמדים.‬
‫בואי, מאדי.‬
‫מפה.‬
‫בסדר, מתוקה.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫לא ידעתי שאת באה לבקר. תיכנסי.‬
‫אני לא יכולה, מאדי במכונית.‬
‫רציתי רק להגיד שלום.‬
‫והתכוונתי גם לתת לך את זה.‬
‫אני לא בטוחה אם גנבתי אותו‬ ‫או מה קרה, אבל הוא היה אצלי, אז...‬
‫ראיתי שלבשת אותו. בחג ההודיה, נכון?‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫לא, אי אפשר להאשים מישהי‬ ‫בזה שהיא לבשה קשמיר.‬
‫אז התחנה הבאה היא מונטנה?‬ ‫-אני...‬
‫נוסעת לאסוף את אמא שלי מפורט וינסלו,‬ ‫ומשם נעלה על הכביש המהיר.‬
‫תודה שהיית חברה כל כך טובה.‬ ‫-גם את.‬
‫תשמרי את הסוודר.‬ ‫-לא, לא, יום אחד אני אקנה כזה בעצמי.‬
‫הוא עלה 1,400 דולר.‬
‫אני אשמור אותו.‬
‫אמא?‬
‫היי. היי, היי!‬
‫אוי, מותק, את בטח מתרגשת מאוד.‬
‫אמרת שאת מתכוונת למכור את המכונית לפירוק.‬ ‫-התכוונתי. זאת אומרת...‬
‫אני מתכוונת. אבל מותק, מתוקה,‬
‫יש לי חדשות פשוט מדהימות.‬
‫מה?‬
‫מייקה זרק את אלנה-מיי.‬
‫הוא זרק את הכלבה הפראית הזאת לרחוב בשבילי.‬
‫וישנתי בלילה במיטה שלו, בזרועותיו.‬
‫ואני אומרת לך, מותק, יש סקס ויש...‬
‫אלוהים, זה היה ברמה אחרת לגמרי.‬
‫אפילו יחסית אליי.‬
‫את לא באה איתנו?‬
‫את יודעת, מתוקה, פשוט לא עכשיו.‬
‫אני לא יכולה לעזוב את מייקה עכשיו,‬
‫זאת אומרת, מה שקורה בינינו,‬ ‫את יודעת, מותק,‬
‫זה פשוט כל כך עוצמתי ו...‬
‫זה פשוט...‬
‫אני לא יכולה לחכות לך, אמא.‬
‫לא, את לא תחכי לי. ברור שלא תחכי לי.‬
‫זה הרגע שלך.‬
‫תיסעי, מתוקה, ותקשיבי, תני לי את הכתובת,‬
‫ואני אבוא ישר אחרייך.‬
‫אני פשוט אבוא בעקבותייך, בסדר?‬
‫אני לא רוצה להשאיר אותך פה.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫מוזר איך שדברים מסתדרים, לא?‬
‫ברגע שאמרתי למייקה שאני עוזבת,‬
‫הוא הבין שיש לו רגשות כלפיי.‬
‫מותק, זה היה, "בום!"‬
‫והוא סיפר עליי לאלנה-מיי והכול.‬
‫רק...‬
‫תשמחי בשמחתי.‬
‫אני אסע בלעדייך.‬
‫כן, את תיסעי. בטח שתיסעי.‬
‫מתוקה, זאת ההרפתקה שלך, לא שלי.‬
‫את תהיי בסדר?‬
‫בואי, את יודעת שאת אוהבת אותי.‬ ‫-אני באמת אוהבת אותך.‬
‫בסדר. אני יודעת. תני לי חיבוק טוב.‬ ‫-בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫אוי, מתוקה.‬
‫אני אוהבת אותך, אמא.‬ ‫-אני יודעת, מותק.‬
‫- מיסולה‬ ‫911.2 ק"מ -‬
‫אתן רוצות לנקוש באצבעות לכבוד כולן?‬
‫רציתי רק להודות לכן מאוד‬ ‫שעשיתן את זה איתי.‬
‫זה כבוד אמיתי.‬
‫תודה.‬
‫תודה לך, אלכס.‬
‫רגע, לא שמענו על היום הכי מאושר שלך.‬
‫"היום הכי מאושר שלי עוד לא קרה.‬
‫אבל הוא עומד לקרות.‬
‫ביום הזה, אני איכנס למכונית שלי,‬
‫שמריחה כמו קופסת טונה ישנה,‬
‫שתהיה עמוסה בכל הרכוש שלי‬
‫ובבת המדהימה שלי.‬
‫ואני הולכת לנסוע מפה כאילו אין מחר.‬
‫אני אנהג תשע שעות, 911 קילומטרים,‬
‫למיסולה שבמונטנה,‬
‫שם, בארבע השנים הבאות,‬
‫אני אלמד להיות סופרת.‬
‫אני מקווה שיהיו הרבה ימים מאושרים‬ ‫במהלך התקופה הזאת.‬
‫ואני יודעת שיהיו כמה ימים קשים.‬
‫רוב האנשים היו מהמרים שאם חד הורית‬ ‫לא תצליח לממן לעצמה לימודים בקולג'.‬
‫אבל הם לא יודעים מה נדרש כדי להגיע הנה.‬
‫- הר סנטינל -‬
‫לנקות 338 אסלות...‬
‫שבעה סוגים של סיוע ממשלתי...‬
‫תשעה מעברי דירה...‬
‫לילה אחד על הרצפה של תחנת המעבורת...‬
‫וכל השנה השלישית בחייה של הבת שלי.‬
‫אבל כשנגיע למיסולה,‬
‫אני אקח את מאדי במעלה הר סנטינל,‬
‫שמשקיף על העיירה,‬ ‫ואראה לה את הבית החדש שלנו.‬
‫סיפרתי לה על האות אם הענקית‬ ‫שניצבת בפסגת ההר.‬
‫- אם -‬
‫שהשביל שמגיע אליה ארוך ומתפתל מצד לצד.‬
‫שההליכה תהיה קשה.‬
‫אבל אנחנו נגיע לפסגה.‬
‫וכשנגיע,‬
‫אני אספר לה שהאם היא קיצור של 'מאדי'.‬
‫שכל העולם החדש הזה נועד לה."‬
‫- אם את.ה או מישהי.ו שאת.ה מכיר.ה‬ ‫סובל.ת מאלימות במשפחה -‬
‫- וזקוק.ה לעזרה, בקר.י בכתובת‬ ‫www.wannatalkaboutit.com/il -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬