- Hvor langt vi er kommet? - Det er 20 år nå denne måneden.
Vi mistet vår yngste sønn i skoleskytingen.
I begynnelsen hadde vi svært lite. Ikke engang håp.
Nå har vi mer enn nok håp til alle.
Det tok litt tid å overbevise firmaer om å åpne kontorer her, slå røtter.
Da de så at fraværet grunnet sykdom eller problemer hjemme
ble nærmest fraværende…
…og at medarbeidergleden og produktiviteten økte…
…søkte firmaer seg hit.
Arbeidsledighet er ikke et problem lenger.
Det er ingen hjemløshet. Ingen blir glemt eller oversett.
Lønnsspenn betyr at folk med høyere lønn fortsatt kan leve det livet de ønsker,
mens folk med lavere lønn ikke behøver å ta umulige valg.
Concordia gir halvparten av overskuddet tilbake til samfunnet.
For å støtte samfunnsinitiativer.
Eller for å fremme og støtte lokale forretninger med kapital.
I Concordia prøver vi å hjelpe hverandre opp
så vi kan stå sterkt i fellesskap.
Vi er bare sterkest når vi støtter våre svakeste.
I Concordia er ingen drøm for stor.
- Når du ser vår utstrakte hånd… - …håper vi du tar den.
Og bli med på alt vi har opplevd og satt pris på.
Vi håper dere vil stå ved vår side når vi vender oss til alle samfunn og sier:
- Bem-vindo a Concordia. - Concordia yokoso.
- Marhaba ela Concordia. - Bienvenue à Concordia.
Concordia mein aap sabhi ka swaagat hai.
Velkommen til Concordia.
Gå.
Frokost på bordet.
Vi leser, skatt. Vi nærmer oss den gode delen.
Jeg trenger flere kleshengere, hvis tingene mine ikke skal ligge overalt.
Jeg finner noen. Noe mer?
Jeg kunne tenkt meg noe mer utfordrende.
Gå! Du må gå.
- Fanken. Datamaskinen min er oppe. - Jeg tar døra.
- God morgen. - God morgen.
Jeg håpet å få noen ord med Thea.
Jeg vet at du neppe vil se meg nå, så beklager at jeg braser inn.
- Det er fint. - Isabelle gikk før jeg sto opp.
Hun tar ikke telefonen. Jeg tenkte at hun kanskje var her.
Nei, jeg har ikke sett henne. Er alt i orden?
Ja, alt er bra.
Jeg må til HK. Hun er kanskje der med Mathilde. Hvis du ser henne…
Kan du ta med disken min og gi den til A.J.?
Isabelle skulle gi ham den, men gjorde det ikke.
- Hadde Isabelle disken din? - Hun ville ta en titt.
- Når? - I går.
Klart det, jeg tar den med. Fant hun noe?
Det tror jeg ikke. Hun ville gå gjennom Olivers dataspillaktiviteter.
- Disken ligger nede. - OK. Jeg tar den på veien ut.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre eller hvor jeg skulle dra.
Men jeg lagde dette, så hvis du ser det, så…
…er jeg nok allerede borte.
Men det han sa og vurderte å gjøre,
burde du ha bedt meg rapportere.
- Han var ikke min pasient. - Du er ikke uskyldig i dette.
I noe av det. I livene vi…
- Jeg gjorde det for din skyld. - Nei, Peter.
Du gjorde det for din egen skyld.
I helvete!
- De er monstre, begge to. - Hva gjør vi?
Det vet jeg ikke. Det er et jævla minefelt.
En privat samtale mellom en pasient og hennes psykiater.
Hun var ikke pasienten hans på det tidspunktet.
Men sier hun at hun fortsatt var det… Det holder ikke i retten.
Måten du fikk tak i opptakene på, eller slik Oliver fikk tak i dem…
Advokatene hennes ville fått dem avvist som beviser.
Men det Oliver gjorde, var ikke ulovlig.
Det er ingen lov i Concordia mot å hacke systemet.
Fordi dem som skapte systemet, sa at det var umulig.
- De tilstår at de gjorde det. - Tilstår hva da?
De oppildnet til vold, De oppmuntret Jesper til…
Juridisk holder det ikke. Dessuten er Peter Blom død.
Juliane kan vri og vende på samtalen. Det er ingen som kan motsi henne.
Selv om opptakene godkjennes som bevis,
blir det neppe ansett som drap.
Det er nok ikke noe hun kan bli dømt for.
Du har rett.
Da du møtte henne, sa hun noe om Oliver Miller?
Nei.
- Tror du hun kan stå bak drapet på ham? - Jeg vet ikke.
Hun hadde mer motiv enn De Ansiktsløse.
Jeg finner det vanskelig å tro at hun ville få Oliver drept.
- Og Peter? - Hva mener du?
Peter og Oliver var de eneste to
som kjente sannheten om skoleskytingen, og de er begge døde.
Når får jeg nettverksrapportene?
A.J.?
Hvem ba deg begrense tilgangen til Oliver Millers filer?
Jeg trenger ikke tillatelse til å begrense tilgang. Jeg er teknologisjef.
Det var ikke det jeg mente. Noen ba deg gjøre det.
Dra til helvete, Noah. Tror du virkelig at jeg bare handler på andres ordre?
Dette er ikke et bibliotek der folk kan komme og se på hva de vil.
Oliver saboterte systemet og satte alle innbyggerne i byen i fare.
Forrådte oss til en flokk terrorister.
Tilgi meg for at jeg beskytter alt som holder Concordia kjørende.
Oliver Miller bør være den minste av folks bekymringer.
Olivers filer, begrenset du tilgangen
før eller etter at du fikk en plass i styret?
Gå videre, Noah.
A.J., du er full av dritt. Du vet det, ikke sant?
Denne er forresten din.
Du bør nok slette den.
Isabelle gjennomgikk Olivers filer på den,
etter at du fjernet dem fra hovedsystemet.
Så fortell…
Hvem ba deg begrense tilgangen til filene?
- Behold vekslepengene. - Takk. Ha en fin dag.
Hva foregår? Jeg har sett kommunikasjonslinjene.
Leon, de sier at vi prøver å drepe Hanna Bremer.
Desperate tider…
Vi har aldri gjort noe lignende. Aldri.
Det er ikke det vi står for.
En sak verdsettes etter hvor langt man er villig til å gå for den, Tess.
Du skal gå videre. Jeg har allerede flyttet de andre.
Det er for farlig at alle er på ett sted.
Det er et sikkert hus over grensen. Du får det bedre der.
Du og… Elodie.
Vil du ta ansvaret for henne…
Fint.
- Hva faen er det du gjør? - Jeg må tisse.
For svingende…
Seriøst?
Faen.
- Nei! Nei! Nei! - Stopp.
- Stopp. Stopp. - OK, OK!
- Gjør du som jeg sier? - OK. Jeg er rolig.
Stopp!
Interessant. Mange av de kjente profilene har gått offline.
- Men? - Praten tar seg opp.
Det virker som om de gjør mindre for å skjule det.
Du vil fortelle meg noe. Hva sier magefølelsen din?
Jo, Thea…
Det din magefølelse forteller deg, er langt viktigere akkurat nå.
Sier du at De Ansiktsløse bløffer?
- At de ikke vil drepe Hanna? - Ja.
Hvorfor?
Det er for mye prat. Som om vi skal vite hva de pønsker på.
De har ikke flere muligheter. Ingenting har fungert. Hackingen, mørke penger.
De har bare "FUT" igjen: Frykt, usikkerhet og tvil.
Ved å åpne for muligheten for et attentat
håper de at Hanna vil trekke seg.
Juliane?
Kan hun det?
- Trekke seg? - Jeg tror vi må snakke med henne.
Thea, kan du bli med? Og forklare din forståelse av situasjonen.
- Hvis du tror det er til hjelp. - Det tror jeg.
Det vi ser, er brødsmuler.
De fører oss til konklusjonen de ønsker vi skal trekke.
Men det er fortsatt en risiko, uansett hvor liten den er.
Jeg vet ikke om du har livvakter…
Jeg har aldri trengt en. Ikke mens jeg har vært her.
Noen ganger på reiser. Men sjelden.
Det kan være en god idé å ha dem stående klar.
Jeg snakker med Ulf.
Jeg ville tonet ned feiringen av offentliggjørelsen
både i Concordia og Kopwitz for å minimere risikoen.
Skulle noe skje, er det bedre med færre mennesker der.
Å endre invitasjonen til en online-lenke er selvsagt mulig.
Men hvordan en nedskalering vil framstå…
Om en uke vil folk bare snakke om utvidelsen, ikke festen.
Etter mitt syn er ikke pressebildene verd det.
Juliane, er du enig?
- Det er jeg. - Greit.
Da er bare vårt nærmeste utvidelsesteam der sammen med meg.
Jeg vil ikke nekte dem det.
- Hold meg informert. - Det skal vi. Takk.
Ha det.
Vi nedskalerer lanseringen på begge sider.
Et siste angrep er fortsatt mulig.
Marco, bruk enhver ressurs du får tilgang til.
Enhver agent du har, sett dem i gang. Ikke tenk på prisen.
Det samme gjelder deg, Adrian. Alle begrensninger er fjernet.
Ingenting må komme i veien for at vi finner skjulestedet deres.
Dere to snappet opp trusselen sammen. Samarbeid nært om det.
- Koordiner folkene dine. - Greit for meg.
Jeg er sikker på at de fortsatt er her i Leipzig.
Vi må bare stramme nettet.
Fort. Er De Ansiktsløse kloke, sprer de seg. Klokka går.
La oss få avsluttet dette, en gang for alle.
A.J., det er Noah.
Jeg er hos moren min, og… vi har noen ting å drøfte.
Så hvis du får et varsel, overse det.
Og hvis du får andre varsler fra møter eller samtaler
jeg har de neste par dagene, så gjør det samme.
OK. Ha det, A.J.
Du begrenset tilgangen til Olivers filer.
Ja.
Å begrave opptakene for en plass i styret er en god avtale for A.J.
- Vet Isabelle det? - Om det Oliver fant? Ja.
Tror hun at Oliver viste deg det? Nei.
Viste han deg det?
- Ja. - Hvorfor?
For å advare meg om det han hadde gjort.
For å se om jeg kunne beskytte ham.
Oliver Miller ble altså drept på grunn av det han fant ut?
Ja.
- Så du… - Skjøt ham?
Nei.
Men personen som gjorde det, gjorde det på min ordre.
Og Peter?
Jeg drepte Peter selv. Det var ingen vei utenom.
Det var smertefritt. Det sørget jeg for.
Hvorfor kom du ikke til meg?
Mamma, du har nok blod på hendene allerede, eller hva?
Kom sannheten fram, ville alt du har kjempet for
og strevd for å oppnå, ha vært forgjeves.
Concordia er større enn meg. Det kunne ha overlevd.
Det tror du ikke på selv.
Hvis du gjorde det, ville du latt Peter tilstå.
Oliver og Peter ville fortsatt vært i live, og dine hender ville vært rene.
Kanskje. Ja, kanskje.
Men det var ikke en risiko jeg var villig til å ta.
For deg eller meg selv.
Denne byen har dødd én gang.
Ville du virkelig se den dø igjen?
Er den blitt kjent for alt ondskapsfullt,
for alt som De Ansiktsløse mener den er?
Du gjorde det rette ved å stoppe Peter.
Det overbeviste jeg meg selv om en gang, Noah.
Jeg tror ikke jeg kan gjøre det igjen.
Det er over nå, mamma. Det er slutt.
Vi går videre.
Hva hvis svaret har vært rett framfor oss hele tida?
Minn meg på hva spørsmålet var.
Hvordan lever vi alle på samme sted, som en familie,
der alle behov og ambisjoner er oppfylt?
- Det meste av tiden i hvert fall. - Nå ja, det spørsmålet.
Ja.
Jeg vet at det ikke er Sør-Frankrike.
Men det er trygt, det er vennlig, det er innbydende.
Talon kan løpe rundt som vi en gang gjorde.
Mamma kan få hjelpen hun trenger uten å slite oss ut.
Du kan få mer tid til arbeidet ditt, til deg selv.
OK, OK…
Så det er Talon, moren din, meg.
Hva med den fjerde musketeren? Hvor vil hun være hele tida?
Akkurat her. Så ofte jeg kan.
Vent, vent… "Så ofte jeg kan"?
Jobben din her er gjort, er den ikke?
Juliane har bedt meg koordinere lanseringen etter Kopwitz.
OK.
- Skal du jobbe for Juliane? - En stund. Fatemah er enig.
Hun mener det er bra å ha en til å lede den globale strategien for andre byer.
Global strategi høres ut som flere reiser og mer tid hjemmefra.
Nei, jeg sørger for et reiseskjema som fungerer for oss.
Gi deg.
Gi deg!
- Du sa selv at vi trenger forandring. - Ja, det gjør vi.
Og jeg vil vurdere alt som holder oss alle sammen, men…
Jeg er ikke sikker på om du vil det. Eller om du kan forandre deg.
Hvis jeg vil at det skal fungere, og det vil jeg…
…er jeg nødt til å forandre meg.
Og jeg tror at dette er sjansen vår.
Hva skal jeg si til agenten?
Dis-lui de…
Dis-lui, oh dis-lui Dis-lui c'est important
Jeg vet ikke hva det betyr.
- Du er umulig. - Vet det.
Hun fortalte deg det.
Ja.
Jeg tror at jeg alltid har lurt på
hvor hardt moren min kjempet for å få byen med på forslaget.
Hvor mange ganger de stemte det ned.
Hvordan skytingen plutselig gjorde det mulig.
Men jeg sverger til Gud, jeg sverger til Gud,
jeg trodde aldri at Peter ville oppmuntre gutten.
Og at moren min ikke ville prøve å stoppe ham.
Izzy. Izzy, kom an, Izzy.
Det de gjorde… Det var avskyelig.
Avskyelig. Jeg kan ikke forsvare det. Jeg kan ikke forsvare det.
Men, skatt, hvis Concordia feiler, så vil den ene sjansen…
…den eneste sjansen vi har til å få noe godt ut av det, dø.
Vi kan ikke la det skje. Vi må legge det bak oss.
- Bak oss? - Ja, så vi kan gå videre.
Oliver Miller, Noah. Det var ikke 20 år siden.
Det var ikke en midlertidig dømmekraftfeil eller sorg.
Det var bevisst, overlagt. Det var drap.
- Hun hadde ikke noe med det å gjøre. - OK.
Det var De Ansiktsløse. Deres fingeravtrykk er overalt.
- Jeg tror ikke det var De Ansiktsløse. - Hør her. Det er ikke bare meg.
Det er konklusjonen vi kom til.
- Hva Göteborg-politiet konkluderte med. - Jeg tror ikke det var De Ansiktsløse.
- Vet du mer enn andre? - Nei.
- Hva sier du? - Jeg vet ikke… Jeg…
- Jeg tror ikke på det. - Hvorfor ikke?
Alt jeg trodde på, alt jeg flyttet tilbake hit for
å være en del av, er løgn.
Jeg så vennene mine dø.
Moren din kunne stoppet det, men gjorde det ikke. Hun gjorde det ikke.
Jeg gir blaffen i hvorfor, hva hun har gjort for å rette det opp,
hva du vil fortelle deg selv for å bortforklare det…
Det var jeg som tok opp pistolen og skjøt den stakkars, syke gutten!
Og ikke fortell meg hvor mange liv jeg reddet.
Jeg drepte noen.
En hvis liv moren din og Peter avgjorde at de kunne ofre.
Det er ikke bak meg, Noah. Og det tror jeg aldri det vil bli.
Hvor skal du?
Jeg vil ikke være urimelig… Jeg vet hvor vanskelig det må være.
Jeg vet at du ikke er ansvarlig for noe av det.
Men jeg kan ikke bli her. Ikke nå som jeg vet det jeg vet.
Jeg er lei for det.
Altfor mange ganger i historien har mennesker som var uenige,
tydd til vold for å få sin klage hørt.
Og altfor mange ganger har de voldelige avhopperne fått viljen sin.
Men ordene som har betydning,
ordene som vi har hørt, er ordene fra folket i Kopwitz,
som har snakket på best mulig måte: Med stemmerne sine.
Så alle der ute som vil omstøte deres stemme,
bringe deres stemmer til taushet, dere skal høre mine ord.
Vi løper ikke vekk.
Vi lar oss ikke skremme av trusler
ekte eller innbilte.
Kopwitz trer inn i den moderne verdenen.
Og ingenting kan sies eller gjøres for å stoppe oss.
For noe tull. De utfordrer deg til å gjøre noe, men du kan ikke.
Vi har andre planer igangsatt. Vi må bare la dem utspille seg.
Jeg sørger for en togbillett som du kan hente på stasjonen.
Og Elodie?
Hun har fått for mange sjanser.
- Leon… - Tessa, hva… Kom an.
Vil du sette alle andre agentene i fare? Og oss? For hennes skyld?
For det vil ikke jeg.
Så du må bare spørre deg selv om du kan leve med det som må gjøres.
Hvis ikke er det OK. Da kan du bare gå nå.
Ikke se deg tilbake. Prøv å slette det fra hukommelsen.
Det er OK. Det er opp til deg.
I helvete…
- Marco. - Tessa Vogels telefon kom online.
Jeg sender posisjonen.
Jeg er nær.
- Adrian. - Vi vet Tessa Vogels oppholdssted.
Marco informerer det tyske politiet.
- Når du fram før dem? - Ja.
Skal jeg ta meg av det som før?
Ja, som før.
VEB DELIKATESSE LEIPZIG
Hei, Elodie.
Jeg vil bare si at jeg virkelig er lei for det. Det er jeg.
Det håper jeg du vet.
Hør her… Det er ikke din feil.
Men det spiller ingen rolle. Det er som det er. Sitt stille.
OK?
Jeg håper bare at dette gjør det enklere for deg.
Nei, vær så snill! Nei, nei. Du behøver ikke å gjøre det.
- Hold kjeft, for faen! - Ikke gjør det!
- Hold kjeft. Hold kjeft! - Nei.
- Tessa, gjør noe. - Leon…
Det er slutt. Vil du overleve dette, må du stikke.
Hva faen?
Tessa!
Nei. Nei. Vær så snill, nei!
Tessa.
Vi må stikke.
Vi må stikke, Tessa.
Det er OK. Kom, kom.
Rykk inn.
Det er politiet! Legg ned våpenet!
Ned på knærne!
Legg ned våpenet.
Jeg har nettopp hørt fra Leipzig. Lederen og Tessa Vogel ble begge skutt.
De er på sykehuset med politivakt.
Hva med Elodie Cailleux?
Politiet leter fortsatt etter henne. De tror ikke hun har kommet langt.
Fanken.
Og Adrian? Er han på saken?
Jeg beklager. Adrian klarte seg ikke.
Vi finner Elodie. Vi lar ikke tapet av ham være forgjeves.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre eller hvor jeg skulle dra.
Men nå vet du det også.
- Hei. - Jeg har sett på videoene.
Ingenting tyder på at Peter gikk lenger enn til sjøen den dagen han døde.
Ingen overvåkningskameraer så ham, verken i Göteborg eller andre steder.
Han møtte ingen før det. Definitivt ikke Juliane.
Og?
- Løp han alltid på samme tidspunkt? Ja. Sju dager i uka, hver morgen.
- Hvorfor spør du? - Jeg sjekket telefonmasten nær sjøen
for å se når den sist fanget opp Peters mobilsignal.
OK. Og?
Det siste signalet stemmer med dødstidspunktet.
Jeg sjekket Julianes mobilsignal. Hun var ikke i området.
Hva prøver du å si?
Jeg sjekket flere telefonnumre.
Jeg fikk et treff.
På samme tidspunkt som Peter var der.
Hvem?
Oskar, hvem sitt telefonnummer var det?
- Oskar? - Isa…
Det var Noahs. Jeg snakket med rettsmedisineren.
Det var ingen tegn til kamp eller noe som tyder på at det ikke var selvmord.
Det var ingen grunn til å tro at Peters død kunne ha vært drap.
Så de kan ikke utelukke det.
Det faktum at Noah var ved sjøen, at han ikke nevnte det…
- Kommer hun ikke tilbake? - Nei.
Fortalte hun deg det? Hvorfor hun dro…
Spiller det noen rolle?
Det må du svare på.
Jeg er mer interessert i framtida enn i fortida.
For 20 år siden tok en skoleskyting 22 liv
og rystet byen Skällrea.
Det var den siste spikeren i kista for en døende by.
En by der alle jobbene var forsvunnet og innbyggerne med dem.
En by uten håp, uten framtid, uten liv.
Fra den asken ble Concordia født.
En ny by bygd på ruinene av den gamle.
En by som er tenkt å garantere sikkerhet,
sunnhet, økonomisk velferd og personlig frihet
for alle som bor der.
Og i dag, to tiår senere, gleder det meg å ønske velkommen
til byen og innbyggerne i Kopwitz.
Og jeg vil takke våre nye partnere i dette fantastiske prosjektet:
Hanna Bremer, Sachsens ministerpresident.
Og takk til alle som arbeidet sammen med henne
for å gi drømmen vår vinger.
Murer kan ikke garantere vår sikkerhet
uansett hvor høye eller sterke eller tykke de er.
Det kan heller ikke kameraer,
uansett hvor mange eller hvor avanserte de er.
Det som holder oss trygge, er det livet vi skaper i fellesskap.
Et liv med felles verdier.
Progressive.
Inkluderende.
Åpne.
Som setter menneskets verdighet over alt annet.
For det er ikke noe viktigere for menneskets sjel…
…enn å bli verdsatt og respektert…
…for det man er…
…for det man tror på.
Og behandle andre slik vi selv vil bli behandlet.
Et liv der vi kan oppdage…
…at vi har langt mer til felles enn det som skiller oss.
Tekster: Kai Skagestein