Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Regăsiţi noua colecţie primavară-toamnă Armani
la etajul al treilea al magazinului.
Îmbrăcăminte, încălţăminte, genţi, accesorii.
Bună ziua, doamnă. Doriţi s-o probaţi?
Nu, vă mulţumesc. Nu e deloc stilul meu.
Da, este o croială foarte... originală. Dar s-ar potrivi siluetei dv.
Cunoaşteţi magazinul?
Nu. Locuiesc aici de numai o lună.
Şi aceasta e minunată.
Cred că-mi trebuie ceva mai clasic.
Putem vedea şi la colega mea, alături. Veniţi.
Christiane, doamna caută o rochie, elegantă, mai clasică.
- Ce îi putem recomanda? - Bună ziua.
Depinde de bugetul dv. Este pentru o ocazie aparte?
Nu. Sinceră să fiu, mama mi-a dat nişte bani
ca să-mi cumpăr ceva.
Eu nu m-aş fi gândit.
Bun. O să încercăm să răspundem aşteptărilor dânsei
şi să fie şi pe placul dv. , nu-i aşa?
- Ceva în genul ăsta? - Da, aşa. E superbă.
Vă mărturisesc că nu e ieftină. Costă 2 690 franci.
Nu, e cam scumpă pentru mine.
Dacă nu, mai sunt cele de aici
şi tot ce e pe suportul acela, unde sunt piese mai abordabile.
Vă conduc.
- O pot proba? - Vă rog. Pe aceasta?
Da.
- Şi pe asta. - Prea bine. Urmaţi-mă.
- Vă conduc la cabină. - Mulţumesc.
Dacă tot probez, aţi putea să mi-o aduceţi şi pe prima,
pe care am văzut-o cu colega dv.? Cea cu plasă.
- Desigur. - Să văd cum îmi stă.
Poftiţi. Asta e măsura dv.
- Mă duc după celelalte. - Mulţumesc.
- Corinne? - Da.
Poţi să-mi aduci, te rog, rochia cu plasă pentru doamna?
- Da, desigur. - Mulţumesc.
- Uitaţi-o. - Mulţumesc.
...cu reduceri de până la 50%
în toate magazinele noastre din Elveţia franceză.
Am şi o măsură mai mică dacă aceea e prea mare.
Doamnă?
Doamnă, vă vine?
Am şi o măsură mai mică.
Doamnă?
Corinne!
Corinne, cheamă paza!
Sunt Corinne, să vină cineva de la pază la cabinele de probă.
Unei cliente i s-a făcut rău.
- Treziţi-vă! - Haideţi.
Sunteţi bine?
N-am nimic.
M-am lovit la cap când am căzut, dar o să-mi treacă.
Vă ajut să vă aşezaţi pe scaun. Haideţi.
Cred că mi-a scăzut tensiunea. Mi se întâmplă des.
Aşezaţi-vă.
Mi-am pierdut cunoştinţa.
M-am lovit rău la cap.
E în regulă. Vă mulţumesc.
Vă las puţin să vă reveniţi. Rămân aici.
Îmbrăcaţi-vă, nu vă grăbiţi. Bine?
Mulţumesc.
- Mă duc să le pun la loc. - Da.
I s-a făcut rău unei cliente.
- E acolo. - Bine.
Doamnă, e totul în regulă?
Îmi pare foarte rău. O să revin.
- Sigur sunteţi bine? - Da.
Puteţi rămâne aici. Nu e nicio problemă.
Dacă nu, vă putem conduce la spital.
Spuneţi-ne, dacă e nevoie. Eu sunt Christiane.
Dacă aveţi nevoie de ceva...
Mulţumesc mult. Nu, n-am nimic.
O să mă întorc mai târziu. Nu ştiu.
Când doriţi, doamnă.
- Nicio grabă. - Mulţumesc.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu. I s-a făcut rău unei doamne.
- Chemaţi un medic. - Ce e cu zgomotul ăsta?
E plină de sânge!
Chemaţi un medic.
E plină de sânge.
Praf în păr...
- Vrei să ne căţărăm? - Ninon!
Acum suntem jos. Trebuie să urcăm tot muntele ăsta.
Păi da. Casele sunt ale copiilor.
Ninon!
Ninon, vino, draga mea. Mergem?
Dă-mi jucăriile, le pun în geantă.
Ba nu, se vor sufoca.
Înţeleg. Atunci, ce facem?
O să le ţin în mână. Bine?
Mama nu le pune în geantă. Le ţin eu.
Tu ia-o pe aia. Mergem, scumpete? Haide.
Eşti obosită.
Hai, mama o să întârzie.
Fii puţin mai vioaie.
Ai văzut?
Îngeraşul meu.
Îngeraşul meu...
Sufleţel.
Nu, nu ştiu, dar nu va fi nicio problemă.
Dacă vă convine, pot să vin săptămâna viitoare
cu transportatorul.
Foarte bine. Atunci, aştept un telefon de la Muenchen?
Da. Mulţumesc, domnule. La revedere.
- Te angajează? - Aşa cred.
Să-i mulţumeşti încă o dată colegei tale.
- Mă simt jenat. - Abdel!
Nu schimbă cu nimic ceea ce faci nici dacă e vorba de tablouri
care costă de 50 de ori cât casa asta.
Le transporţi, asta e tot.
Voiam să spun că mă simt jenat faţă de tine.
Ai rugat-o pe colega ta să mă ajute.
Dar e o nimica toată pentru ea. Serios acum.
- Nu vreau să pleci. - E bine că lucrezi iar.
Da.
Ninon, te sun ca de obicei înainte să faci baie.
Şi ştii ce?
Vrei să-ţi aduc ceva din Spania?
Nu.
Mă duc la serviciu, sufleţel.
- O să stăm amândoi. - Ninon, îngeraş...
- Nu vreau. - Ba da.
O să fim cu toţii luni, la prima ta oră de dans.
- Da. - Până atunci, ştii, nu?
Un pupic pe zi pe fiecare deget.
Unu, doi, trei, patru, cinci.
În fiecare zi, poţi să iei un pupic de pe fiecare. Bine?
Da.
- Nu întârzii? - Ba da.
L-am pierdut deja pe cel dinainte.
- Nu vreau. - Ştiu.
- Nu se foloseşte "were" cu "eu", nu? - Nu, dar în engleză este "if I were".
E singura situaţie când folosim "were" pentru persoana întâi.
- Bun. Mi se părea ciudat. - Nu. E corect.
- Domnişoară, vă rog. - Pardon. Scuzaţi-mă o clipă.
Pardon.
Da. O clipă.
- Da. - Şi pentru "a uita"?
În loc de "uitare" putem folosi "abandon".
Nu este exact sensul, dar e apropiat.
Nu ştiu. "Abandon" e cam tare.
Da.
- "Uitare" e mai bine? - Da.
- Poftim. - Mulţumesc.
Ai slăbit cam mult, Jeff. Mai păstreză şi tu câteva kilograme.
Stai liniştită, mai am de unde da jos.
La revedere.
Eu sunt!
- O să întârziem. - Bună ziua.
Scuză-mă, nu te-am întâmpinat. Stai, acum.
Bună ziua, doamnă Fauvet. Bună ziua, dragostea mea.
Ce face astrul nopţilor şi soarele zilelor mele?
Cum ai petrecut zilele în care ai fost departe de mine?
- Nu exagera, totuşi. - A fost în regulă cu lituanienii?
Cu iordanienii. Da, a mers.
Nu sunt sigură că înţeleg tot ce traduc, dar în fine.
Ia zi, e bine aşa sau vrei să fiu şi mai elegantă?
Nu, e bine. Eu trebuie să fiu văzut în seara asta.
Nu trebuie să captezi tu toată atenţia.
Îţi interzic să fii prea frumoasă. Pune-ţi ceva gri, mai tern.
Dă-mi voie.
- Vrei să conduc eu? - Nu. Mă va relaxa.
Crezi că pot să merg cu 180 în oraş?
- A sunat fiu-tău. - Vrei să zici "fiul nostru"?
Nu. Când mă enervează, e doar al tău.
- La care te referi? - Nu ştiu. La unul dintre ei.
Îi deosebeşti?
Ţi-am zis că a sunat agenţia imobiliară?
Ce agenţie?
- Nu vrei să schimbi muzica? - Nu, las-o. Mă relaxează.
Agenţia de pe bulevard. Îi sunasem eu.
Da? De ce?
Nu ştiu. Mă gândeam că ar fi bine să căutăm o casă nouă.
- Pentru noi, pentru iubirea noastră. - Bine.
Nu?
- De când spui asta? - De acum. De curând.
Am chef de ceva nou. Vreau să mă gândesc cum renovăm,
ce punem colo, dincolo... Ca şi cum am avea 18 ani.
La 18 ani nu amenajezi o locuinţă.
- Stai la părinţi. - Mă rog. Înţelegi ce vreau să spun.
- Da, da. - Nu-ţi face plăcere?
Ba da.
Am stabilit să vedem una luni. Una fantastică.
Lunea viitoare?
Recital excepţional Dirijor: Melvil Fauvet
- Pe curând. - Pe curând.
Te iubesc. Tare de tot!
Bună seara, doamnă Fauvet.
- Bună seara, Judith. - Bună seara.
- Bună seara. Ce mai faceţi? - Bine. Dv.?
- Foarte bine, mulţumesc. - Nu vă deranjează?
Nicio grijă.
Pot să vă cer un gin sau e prea devreme?
- Vi-l prepar într-un minut. - Mulţumesc.
- Alo? - Eu sunt.
- Stai. - E bine? N-a plâns prea tare?
Ba da, puţin, dar acum e bine.
Mi-e teamă că nu pot ajunge mai devreme luni.
Las-o!
Cred că ajung abia marţi. Îmi pare rău.
Melvil a stabilit o întâlnire. N-o mai poate schimba.
- Nu-i nimic. - Îţi povestesc.
Mă gândeam că poate o înscriem la un curs în timpul săptămânii.
N-ar fi o mare diferenţă fiindcă pe mine mă supără că...
Nu mai schimbăm acum, Jude. Nin, las-o!
Nu-ţi face griji.
Totuşi, e important. N-o să înţeleagă dacă eu...
E doar un curs de dans. Nu face din ţânţar armăsar.
Bine. M-ai sunat adineauri?
Nin! Da. Dar nu era nimic.
Ba nu, spune-mi.
Nu e nimic. Serios. Discutăm mai târziu. Bine?
Eşti ciudat.
Nu a intrat încă baie. Mi-o dai şi mie?
Mâine o să desenez.
Ce faci, sufleţel? Am ajuns în Spania. E totul bine?
Când te întorci?
Nu era prea tensionat? Am înţeles că toţi cei care decid erau aici.
Îl ştiţi doar, glumeşte, nu lasă să se vadă nimic.
Orice ar fi, este fără cusur.
Asta e, trebuie să ne obişnuim.
- Patty. - Încântat. Bună ziua.
- Bună seara, mamă. - Vă salut.
Nu ştii deloc să te pui în valoare. Rochia asta îţi aplatizează fesele.
- Nu e o alegere fericită. - Mersi. Bună seara, tată.
Ce fac băieţii, sunt bine, la munte?
- Da. - Bună seara, draga mea.
- Scuze, n-am reuşit să plecăm la timp. - Nicio problemă.
E palpitant, e lume multă. Ne vedem după aceea?
- Nu stăm împreună? - Suntem lângă familia Gédalge.
La balcon. Ştii că nu-mi place să stau prea aproape.
- Pe curând! - Pe curând.
Scuzaţi-mă. Mulţumesc mult.
Mulţumesc.
Scuze. Bună ziua.
Bună ziua.
- Ce mai faceţi? - Sunt puţin emoţionată.
Scuzaţi-mă.
Vă simţiţi bine, doamnă?
Îmi daţi medicamentele din geantă, vă rog?
Fireşte.
- Astea? - Mulţumesc.
- Vă aduc nişte apă? - Nu e cazul.
Vreţi să stau puţin cu dv.?
Pot să chem un medic, dacă doriţi.
Cum vă numiţi?
Pol. Precum "Paul", dar cu "o". Dv.?
Mă simt mai bine. Mă duc înapoi.
Glumesc, îmi face mare plăcere. Mulţumesc.
- Mulţumesc, Madeleine. - Mă întorc imediat.
- Soţul tău a dovedit ce poate. - Bineînţeles.
Aşa face mereu. Ce să mai zic.
Ştiu că există mici tensiuni între el şi Barnetti.
Dar aşteaptă de 10 ani contractul ăsta, de când îl cunosc.
Dacă nu i-l dă, explodez.
Îţi jur că, în ziua când se ia decizia, vorbele mele vor avea greutate.
Am slăbit trei kilograme, dar cred că mai am îndeajuns, nu?
Ce e cu cerceii ăia de rahat?
Îmi cumperi cadouri, le port.
Termină. Ştii că am gusturi proaste. Îi iei, zici mersi
şi îi vinzi pe internet. Vino.
Băieţii sunt tot în vacanţă?
Da, tocmai s-au întors. Se pare că a fost bine.
Ar trebui să-l trimiţi şi tu pe Jacob la anul, locul e cu adevărat...
Uimitor.
Zici că spectacolul a fost bun, dar ai plecat chiar la început.
Da.
Da, vreo două minute. Am avut o ameţeală, habar n-am.
Mi se întâmplă des. Cred că-mi scade tensiunea.
Probabil că e nu ceva grav.
În fine. Am văzut în continuare şi ai fost minunată.
Poftim, fumeaz-o pentru mine. Eu te privesc.
Îţi scade tensiunea? Ce e nebunia asta?
Nu ştiu.
Olé ! Scoate nişte sunete.
Nu e uşor. Poate că eşti încă prea mică.
Păcat. Ţi le-am luat dintr-un cartier care m-a făcut să mă gândesc la tine.
Se cheamă La Nina, Ninon / La Nina.
Cum a fost ieri, la cursul de dans?
Vreau să merg în călătorie cu tine.
Ştii că...
Data viitoare sau o dată viitoare, da.
O să facem totul împreună, o să mergem peste tot.
Îl curăţ eu. Dă-mi-l.
- Nu mă deranjează. - Prefer să-l curăţ eu.
- O să desenez un soare. - O idee excelentă.
E deja şi 25.
Mai am un sfert de oră.
Voiam să-ţi spun că am făcut o mică nebunie. Am cumpărat un birou.
Un Louis XV cu picioare curbate, ca să-l punem aici.
Aşa o să pot lucra fără să mă întind peste tot. Şi tu, la fel.
Îl putem folosi amândoi.
Acum cumperi mobilă?
Cum adică "acum"? Ce vrei să spui?
Nimic. Mă mir că iei mobilă pentru apartamentul ăsta.
Mă gândeam că e mai uşor să lucrăm aşa.
Da, aşa e. E mai uşor.
Te duc, Nin. Bine? Nu mai desenăm.
Hai.
Pune-ţi cizmele. Sunt aici.
- Sunt aici. - Hai.
Poftim.
Sufleţel...
Ţi le pui?
- E totul în regulă? - Da. Se apropie ora.
Ce este?
- Nimic. - Serios?
Ce nu voiai să-mi spui zilele trecute la telefon?
De ce îi spui poveştile astea în continuare?
Spania, Italia, etc... La ce ajută?
De ce îi spui că o iei cu tine când ştii bine că nu e adevărat?
Nu ştiu.
Trebuie să-i spun ceva, nu?
Nu-mi place asta. Nu-mi mai place.
De fiecare dată, aceeaşi poveste.
E fericită când vii şi tulburată când pleci iar.
E foarte greu pentru ea.
Mi-am zis că nu putem continua aşa.
Cum aşa?
Poate că, într-o zi, n-o să te mai întorci aici.
De ce să nu mă întorc?
Poate că o să hotărăşti că e mai important să rămâi dincolo.
Abdel, nu înţeleg despre ce vorbeşti.
În ce priveşte canalul Formosa...
În privinţa străbaterii canalului maritim Formosa,
poziţia patronatului taiwanez este foarte clară.
Chiar dacă situaţia cu omologul chinez face ca...
- Scuzaţi-mă. - Cred că putem face o...
Da, trebuie să clarificăm acest punct.
Guvernul chinez... Taiwanez. Scuze.
O putem lua de la capăt? Scuzaţi-mă. Putem relua?
Da. Spuneam că trebuie să clarificăm acest punct.
Judith!
Ce mai faci? Speram să te întâlnesc.
Ce faci?
E în ordine?
- Abdel a sunat la muzeu? - Da, e în regulă. L-au luat.
- Super! - Mulţumesc.
Sincer, nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
Să ştii că e foarte simplu.
Accept uşor invitaţiile la cină.
- Dar... - Nu, glumeam.
Nu ai de ce să îmi mulţumeşti.
Ba da, sigur, mergem să mâncăm ceva repede.
- Bine. - Cu plăcere.
Da, dacă vrei. Mi-ar plăcea să-l revăd pe Abdel.
- Pare a fi o perlă rară. - Trebuie să recunosc că am noroc.
Ştii ce? Pierre-Paul dă o masă săptămâna viitoare
pentru colegii lui.
Veniţi şi voi. Abdel îi va putea mulţumi direct
pentru că el l-a ajutat, de fapt, mai mult decât mine.
- Da. Excelent! - Super.
- Judith? - Val?
Da.
Cory îmi spusese că te-a văzut aici.
Chiar locuieşti în Elveţia acum?
Da, sunt aici acum.
- Nu mai stai în Franţa? - Nu.
- Melvil e cu tine? - Nu.
Îmi pare rău, v-am întrerupt.
Eu sunt Valérie, o fostă colegă.
Sunt ani buni de când nu ne-am văzut.
- A trecut ceva timp. - Da.
- Lucrăm împreună. - Vă rog!
- Hélene Rivaz. - Încântată!
Va trebui să-mi povesteşti. Ai dispărut cam brusc.
- Băieţii sunt cu tine? - Judith!
- Sala 20. - Da.
Iordanienii sunt aici. Haide.
- Scuze, trebuie să plec. - Da, du-te.
Dar trebuie să stăm de vorbă. Oricum, ne mai vedem.
- Eşti aici? - Câteva zile.
Bine.
- Mă bucur mult că te-am văzut. - Şi eu. Pe curând.
- Da. Pa! - Pa.
Unde e celălalt traducător?
- Bine. - Bine.
Fac una aici.
Mă duc să strâng puţin.
Tu să faci buchetul. Când mă întorc, să văd cel puţin...
- Bleumarin. - Da. Cel puţin trei flori. Bine?
O floare...
- Nu mai vrei desertul? - Unde e tata?
Da. Întreabă-l pe tatăl tău, dragule.
El mi-a zis să te întreb pe tine.
Nu e deloc fraier. Aşa sunt eu aia rea.
De ce? N-am voie?
Joris, nu-mi place să te urci în maşină cu tipul ăla.
Conduce ca un nebun. Eu te vreau viu.
Ce faci, unde eşti?
Iau masa cu colegi de serviciu, dragul meu.
Te las. Trebuie să mă întorc.
- Să ştii că sunt dezamăgit. - Şi eu te iubesc.
- Pe vineri! - Mda.
- Îmi povesteşti cum a fost la munte. - Bine.
Pa!
"Traversa pădurea, sărind din stâncă în stâncă,
urmat de o căprioară albastră şi un iepure roşu..."
Vezi? Amândoi.
Dar când te duci în alte ţări, eşti tot mama mea?
Ce vrei să spui, Nin? Sigur că da.
După ce adorm, n-o să te mai aud.
Nu.
Te uiţi la mine cum adorm?
Da. Rămân, dacă vrei.
Nu vreau să pleci.
Sunt aici.
N-o să plec niciodată.
- Bună. - Judith?
- Te-am rugat să trimiţi discursul. - Bună seara. Mă ocup de el.
Toată activitatea mea e blocată. Chiar îmi trebuie.
- Mă bazez pe tine. - Da. Seară bună.
Te rog, hai să nu mai facem asta.
De ce?
Unde ne duce asta?
Unde?
Nu ştiu.
Totuşi, să ştii că sunt om şi când nu eşti aici.
Am o altă viaţă. Fără tine. Singur.
Nu pot să aştept pur şi simplu să te întorci.
Nu-mi pot construi astfel viaţa. Am nevoie de altceva,
de cineva care să fie cu mine tot timpul.
Nu înţeleg pentru că ştii foarte bine
că nu pot vorbi acum cu Melvil.
Da, ştiu. Ştiu.
Iar Melvil, scuză-mă, dar nu e idiot.
Ce vrei să spui?
Că nu asta e probleme.
Nu asta vreau.
Mă refer la mine şi la Nin.
Am mers prea departe într-un fel care nu îi face bine.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău dacă nu fac lucrurile aşa cum trebuie.
Încerc.
Dar nu vezi lucrurile limpede.
Suntem foarte bine toţi trei. Adevărat?
- La ce oră ai ajuns? - Acum 2-3 ore.
Stai.
- Cum e în Polonia? - Mă rog, nu văd mai nimic.
Sunt într-o zonă lângă aeroport.
Ia zi, am ratat casa pe care tocmai am vizitat-o?
Da, dar mai e una nouă pe care am văzut-o ieri înainte de a pleca. O clipă.
Putem merge în ziua când te întorci. Am fixat pentru ora 16. E bine?
Da, e bine. Voi fi acolo.
Îmi pare rău. Da?
- Melvil? - O clipă.
- Ce ziceai, draga mea? - Nu, nimic.
Trebuie să te las. Începe o conferinţă cu un ONG.
Sunt de adineauri în faţa clădirii. Mă aşteaptă.
Bine. Te las.
- Bine. - Vino cu mine data viitoare.
Merg trei zile la Madrid săptămâna viitoare. Te poţi elibera?
Am impresia că de ani de zile n-am reuşit să terminăm o frază,
suntem mereu fiecare în alt loc.
Ce tot spui? Acum două luni am venit la Londra.
Da. Bla-bla-bla. Te iubesc, Judith.
Îmi puteţi spune din nou numele şi prenumele dv. , vă rog?
Soriano. Margot.
- Cum? - Margot Soriano.
Aha, v-am găsit. Cartea de identitate, vă rog.
Sunt aiurită, am uitat-o. Pe masă.
Îmi pare rău.
Fără carte de identitate, nu vă pot da coletul.
Ba nu.
Iat-o.
Perfect, mulţumesc. O semnătură, vă rog.
Poftim.
La revedere.
Da, aşa este.
Nu, cred că e mai degrabă o problemă editorială.
Nu, cred că avocatul ar trebui informat.
Şi, dacă nu-i convine, trebuie găsit altul.
Să rezolvăm asta mai întâi, apoi să trecem la...
Scuzaţi-mă. Lipsesc un minut.
- Bine. - Un minut, vă rog. Mulţumesc.
Ce faci? De ce nu intri?
- Eşti bine? - Da.
Ai băut? Miroşi a alcool.
- Credeam că dormi sus. - Nu. Am o teleconferinţă.
O pregătim pe cea de săptămâna viitoare. Voiam să termin.
Te aşteptam.
O să dorm în salon.
De ce?
Nu sunt singur.
Te puteai aştepta să se întâmple.
Da... Nu, nu.
Duceţi-vă în camera de sus. Dorm eu aici.
Abdel, ce e cu povestea asta?
- Nimic. - Bună seara.
Nu cred că rămân. Nu e o idee bună. Îmi pare rău.
- Suntem la mine acasă. - Rămâneţi. Vă rog.
- Ce e? - Nu pot.
- Cine e? - Nimeni.
Nu e nicio problemă. Rămâi.
Eşti acolo?
Judith, eşti?
- Un minut, vă rog. - Bine.
MELVIL Mă gândesc cum stai în micul tău hotel polonez. Mâine vii acasă.
Judith, eşti cu noi?
Mamă, am văzut deja camera asta.
Aici puteţi construi un perete despărţitor, dacă vreţi.
- Da. - Uitaţi planurile.
Mulţumesc.
Nu văd de ce să nu mă deranjeze.
De un an şi jumătate eşti în deplasare 3-4 zile pe săptămână.
Scuză-mă că am chef să te văd. Ce urmează, să pleci 5-6 zile?
Exagerezi. Şi tu eşti în deplasare tot timpul
şi nu fac atâta caz.
Nu-ţi place tavanul? E foarte frumos cu cornişele astea.
Dar ar trebui să faci caz!
- Joris, nu fi bosumflat. - Nu sunt.
Crezi că nu te cunosc?
Ştiu că eşti supărat că nu te-am lăsat să te duci cu tipul ăla cu maşina,
dar las-o baltă.
Trebuie să-i sun pe iordanieni. Nu durează mult.
- Revin. Bine? - Da. Mă duc la etaj.
Nu ştiu ce părere ai tu, dar mie îmi place foarte mult.
Suntem în rahat pentru că îmi place mult.
Aţi sunat la Abdel Soriano. Lăsaţi un mesaj. Mulţumesc.
Eu sunt. Voiam s-o pup pe Nin înainte să facă baie.
Spune-i că am ajuns cu bine, că o să-i aduc ceva.
Vă îmbrăţişez pe amândoi.
Vă iubesc tare, să ştii. Foarte tare.
Nu trebuie să stricăm totul. Mai ales de dragul lui Ninon.
E atât de mică şi de fragilă.
Asta voiam să-ţi spun.
Te pup.
Şi ştii ce? I-ai putea citi cartea care e lângă patul ei.
Cea cu căprioara albastră. Îi place mult.
Mâine mâncăm la Pierre-Paul, soţul lui Hélene,
sper că-ţi aminteşti. E important să mergem.
Ca să-i mulţumeşti. Asta e. Te pup.
Să mă suni. Bine, aşa fac.
Mulţumesc.
Era Peter. Zice că pare că balanţa înclină în favoarea mea.
Ar trebui să mă sune în zilele ce urmează.
E o provocare aşteptarea asta. Trebuie să ai nevii tari.
Vederea spre grădină e sublimă, doamnă. Într-adevăr fantastică.
- Extraordinară! - Da.
Nu mă întrebi cum a fost cu iordanienii?
Cu iordanienii? Ce trebuie să te întreb?
Nu ştiu. Şi nu vrei să ştii cum arată Varşovia?
De fapt, nu mai vrei să ştii niciodată nimic.
Stai puţin, mi-ai zis că n-ai părăsit zona aeroportului.
Sincer, cui îi pasă cum arată Varşovia?
Nu ştiu. Poate că încerc doar să...
Scuză-mă, cred că e Peter. Da.
Arăţi altfel când îţi laşi părul pe spate.
Ăsta e scopul.
Vrei să spui că nu te-ai mai gândit de când am vorbit la Londra?
La ce?
Dacă primesc postul, sunt şi mai mult plecat, voi avea înregistrări.
Nu putem fi plecaţi mereu amândoi în acelaşi timp, nu?
Nu ştiu. Crezi că o să continui să ai tot atâtea deplasări ca-n ultimul timp?
Mamă, îmi dai un biscuit, te rog?
Da, dragul meu.
Poftim.
Dacă mă întorc în timp ce tu eşti în străinătate
sau dacă pleci când vin eu, s-ar putea să nu ne vedem multă vreme.
N-o să-i supunem la asta şi pe copii.
Cred că te-ai săturat şi tu de atâtea du-te-vino.
Nu, deloc.
Dacă ţi-e teamă că nu ne vedem, n-ai decât să nu mai munceşti tu.
Ce înseamnă asta?
Crezi că munca mea e decorativă?
Că mă distrez la conferinţe internaţionale,
că aş putea foarte bine să stau acasă şi să tricotez,
că aş fi aceeaşi femeie? Faci mişto de mine?
Nu te enerva. E doar o idee, nu ştiu.
E clar că nu ştii. Ce e cu ieşirea asta de misogin mizerabil?
Mai lasă-mă. N-o să joci scena cu...
Închipuie-ţi că m-au sunat să-mi propună o angajare
pe termen mai lung.
Poate chiar să devenim parteneri. Va trebui să lucrez şi mai mult.
Joris!
Ce s-a întâmplat?
Ce se întâmplă?
- Vreau să cobor. - Eşti nebun?
Ai luat-o razna! M-am speriat cumplit.
- N-am făcut special. - N-ai făcut special?
Faci mişto de mine! Era să ies de pe şosea. Eşti nebun!
Vrei să ne oprim, scumpule?
Nu înţeleg. Cum adineauri?
În grădina casei.
În timpul vizitei? Era legat de serviciu, vorbeam cu iordanienii.
Stai puţin. Şi le spui "vă pup tare de tot. Vă iubesc"?
Nu, eşti prostuţ.
Am sunat-o pe Madeleine după aceea. Era cu băiatul ei, Jacob.
Îl ştii.
De fapt, de ce? Mă spionezi?
Fumezi?
Ciudat, nu? Să descoperi diverse lucruri, brusc,
fără să fii pregătit. Mă înşel?
De-a ce te joci?
Ce este, Joris? Mă pui la încercare?
Mă ameninţi cumva?
Cum trebuie să reacţionez?
- Nu înţeleg. - Reacţionează cum vrei.
E pare ciudat să ştii că mama ta vorbeşte cu nişte oameni
şi le spune "vă pup tare, vă iubesc." Asta e tot.
Ce tot spui?
Vorbeam la telefon cu Madeleine.
Îţi închipui tot felul de lucruri.
Să ştii că ţi-am interzis să mergi cu Terence cu maşina,
dar atâta tot.
Nu ţi-am interzis să te vezi cu el.
- Ce legătură are? - Niciuna.
Ştiu doar că vă plăceţi mult.
În fine, tu îl placi mult, nu?
Dragul meu, îmi place să descopăr lucruri despre tine.
Chiar şi când nu sunt pregătită.
Te descopăr. Ne descoperim.
Dar atunci vorbeam pur şi simplu la telefon.
- Mamă? - Da, scumpule.
- Nu reuşesc să adorm. - Vin.
Hai, culcă-te.
Şi nu te mai gândi atât.
Te iubesc.
Poate că vrea să fii ceva mai mult prezentă.
Deplasările astea ar fi trebuit să dureze numai câteva luni.
Înţeleg că îţi iubeşti munca,
dar n-ai putea lucra iar în Franţa, ca înainte?
Te rog, Mel. Nu pot să se întâmple toate cum vrei tu.
Pot avea şi eu chef să fac anumite lucruri, nu?
Chiar dacă nu se potrivesc cu planurile, dorinţele sau ideile tale.
Îmi place să lucrez acolo, să fiu trimisă în diverse locuri.
- Am acest drept? - Da.
Vreau să spun că, înainte, avea sens să mergi în Elveţia.
Puteai să-l vezi pe Abdel.
Înţelegeam.
Dar acum nu prea mai mergem. Şi atâtea călătorii peste tot...
Te rog. N-o luăm de la capăt, da?
N-am chef.
M-a sunat cam acum o săptămână. Am vorbit vreo două minute.
Abdel. Am fost surprins.
Şi ce aţi vorbit?
Era foarte drăguţ, m-a invitat să mă duc acolo.
Mă rog. Ştii ce m-a surprins şi mai tare?
- Nu. - Mi-a zis că ai trecut pe la el.
Nu-mi spuseseşi.
Da, am trecut câteva ore de curând
când am fost la sediul din Geneva.
Mă mai văd cu el uneori. Se mai întâmplă.
Şi nu-mi spui nimic? E ciudat, nu?
Nu ştiu. Da, scuză-mă,
au fost multe deplasări în ultimul timp.
Dar tu de ce nu mi-ai zis că te-a sunat?
Poate că voiam să văd dacă o să-mi spui tu.
Era bine? Dar fetiţa?
Nu ştiu. N-am stat prea mult.
Nu sunt sigură că i-a făcut plăcere vizita mea.
Nu îi este uşor să ne vadă.
Trebuie să-l înţelegem, nu ştiu.
Mă duc să fac un duş. Mâine mă trezesc devreme.
Pam, unde naiba e Judith?
Sunteţi amabil, dar trebuie să mă duc înapoi.
Vă mulţumesc pentru ţigară.
- E vreo problemă? - Nu.
De fapt, mai pot sta 2-3 minute.
Dv. lucraţi aici?
Da, da. Dar tocmai am terminat.
De-asta zic că trebuie să profitaţi.
Mă întorc la Montréal. Veniţi cu mine?
O să vedeţi, prindeţi repede accentul.
O să-mi spuneţi că nu e niciodată prea târziu,
dar nu numai că sunt căsătorită, dar am şi o fetiţă.
Dar asta nu este o problemă.
O să-i sparg faţa soţului dv. cu amabilitate.
Mă pricep la asta, o să vedeţi, iar cu căsătoria, copilul ne descurcăm.
- Numele meu e Georges. - Margot.
Vă fur o ţigară pentru mai târziu.
- Mulţumesc. - Margot şi mai cum?
Pol. Ca "Paul", dar cu "o".
- Scuzaţi-mă, fug. - Bine.
Înţeleg. Credeam că vă cunoaşteţi de mult.
Nu, e ceva de dată nouă.
Arta, muzeele nu reprezintă mediul meu.
Trebuie să fac o impresie bună.
- Cum vă par? - Perfect.
Super!
Împreună cu soţia dv. formaţi un cuplu minunat,
dacă îmi permiteţi s-o spun.
- Vă mulţumesc. - Nu suntem căsătoriţi, dar mulţumim.
- Scuzaţi-mă. - Nu face nimic.
Bună seara.
- Louis a venit? Vorbim mai târziu. - Pe curând.
Nu mi-ai spus că l-ai sunat pe Melvil.
Nu. Nu e ceva de neînchipuit.
Mă rog, ai fi putut să-mi spui.
Georges, mă bucur să te văd.
- A trecut ceva timp. - Hai, intră.
Să te prezint.
Ne-am strâns cu toţii, o să ne aşezăm la masă.
Ce coincidenţă formidabilă!
Nu mi-aţi spus că mergeţi şi dv. la prieteni.
Cu atât mai puţin că sunt aceiaşi.
Deci, pe dv. trebuie să vă bat?
- Poftim? - Glumesc.
E un mod mai cavaleresc de a vă spune
că soţia dv. este încântătoare.
Mulţumesc. Ce faceţi aici?
Aş avea aceeaşi întrebare, dragă Margot,
nu ştiam că-l cunoaşteţi pe Pierre-Paul.
Judith. Mă numesc Judith.
Cum de mi-a rămas "Margot" în minte?
Poate n-aţi auzit bine. Sunt colegă cu Hélene.
Poate că aşa e. Cred că ştiţi mai bine decât mine.
Totuşi, e o coincidenţă uimitoare.
Cum adică i-ai spus ăstuia că te cheamă Margot?
Nu ştiu de unde a scos-o. Aberează.
Faci des asta?
Abdel, tipul e nebun.
Nu i-am spus aşa ceva sau am făcut-o involuntar.
Dar nu, sunt sigură că nu i-am spus asta.
E prea de tot. Ce e în capul tău?
Nu i-am spus aşa ceva.
- Veniţi? - Da, venim.
Vreau să terminăm.
Îi explicăm totul lui Ninon. Auzi?
Nu vreau să vorbesc despre asta aici.
Ce trebuie să fac ca să vrei să vorbim?
Este fericită aşa. E tot ce contează.
- Ce? - Da.
Nu are nicio importanţă că e puţin complicat pentru noi.
Ea nu e fericită. Tu eşti fericită aşa.
- Nu te gândeşti la ea. - Mă gândesc la ea tot timpul.
Tot timpul! Te rog. Şi aşa a suferit destul.
Creşte, va pune întrebări,
nu ne putem preface că e ceva normal.
Mi-e teamă. Nu mai pot. Înţelegi?
Diseară vorbim cu ea.
Nu pot. Mai lasă-mă puţin.
- Când? - Nu ştiu.
Te iubesc. Nu ştiu de ce i-am spus tipului
că mă cheamă aşa. Mi-a scăpat.
Iartă-mă.
Te iubesc.
Margot!
- Mai arată-mi poza lui Abdel. - Da.
Eşti de acord cu mine? Şi tu ţi-ai cumpăra o casă cu el?
Da, categoric.
O casă foarte, foarte mică, ca să stau foarte aproape de el.
Am vizitat una minunată. Cu patru camere.
Iau astea.
E pană de curent, nu ţi le pot înregistra.
Am încredere în tine.
Margot, am reuşit să îţi refac abonamentul.
Mulţumesc.
Ai văzut că ţi-a expirat cartea de identitate?
Cum aşa?
Da. Nu mi-am dat seama.
Ştii ce ziceam cu Martine:
"Fă-i acum un frăţior sau o surioară lui Ninon."
Nu-ţi dai seama când trece timpul. I-ai plăcut foarte mult lui Martine.
Mi-a cerut numărul tău. După ce ai plecat tot spunea:
"Margot, Margot..."
Am venit la Kurt. Am mai fost.
Aţi trecut o dată prea apropiată.
Bună ziua. Mă bucur să te văd.
Abia dacă am luat-o de două luni şi a expirat deja.
Ca să mă asigur că revii.
În mod normal, le fac pe 5 ani. Am văzut că nu te-ai uitat.
Dar eşti aici acum. E bine.
Pentru 500 de franci, de ce nu treceţi o valabilitate mai lungă?
N-o să plătesc lună de lună.
N-am zis că trebuie să plăteşti lună de lună. Aşază-te.
- Vrei să bei ceva? - Nu am timp.
Vă rog, vreau actul şi vreau să ştiu cât mă costă acum.
De ce îmi vorbeşti aşa?
Sunt amabil şi nici măcar nu te uiţi la mine.
Nu văd ce e amabil în faptul că a trebuit să revin.
Nu vă dau voie să mă tutuiţi.
Ţi-am spus că am făcut asta ca să te întorci repede.
Voiam să te mai văd. Crezi că procedez aşa cu toată lumea?
Nu cred. Mă grăbesc.
Îmi spuneţi cât costă sau cum facem şi să terminăm.
Cât, cât... Numai asta spui.
Nu ţi se pare romantică ideea mea pentru de a te revedea?
Păcat.
Nu mă simt prea bine.
Ultima oară când am venit, v-aţi gândit:
"Trec data asta şi aşa se va întoarce" ?
Eşti o femeie frumoasă.
Mi-ai cerut acte false. Era palpitant.
O femeie ca tine să vină aici. O femeie care miroase a parfum,
merge cu avionul, la teatru,
care se preface că nu îi e frică deşi îi este...
E palpitant.
Îţi fac cartea de identitate, însă doar pentru o clipă,
aş vrea să vezi că sunt şi eu un om,
nu un tip oarecare.
Cineva care stă în faţa ta şi te priveşte.
Aveţi o pată pe ochi. E drăguţ.
Bun. Asta e tot. Perfect.
O mică pată pe ochi.
Perfect. Măcar m-ai văzut, m-ai reţinut. Sunt mulţumit.
Ştiu că nu mi se cuvine o femeie ca tine.
Voiam să te văd, atâta tot.
Dar cum e o femeie ca mine?
Să ştiţi că nu-s nebună.
Cartea asta de identitate e doar pentru anumite lucruri. Îmi face bine.
- Dar ştiu bine cine sunt. - Nu te-am întrebat nimic.
Poţi să vii s-o iei peste câteva zile.
Pot să te întreb ceva? De ce Margot?
Mi se pare că nu ţi se potriveşte. De ce nu...
Azra ? Nu ştiu.
Sau Dafina.
Dafina e drăguţ, nu?
Unii bărbaţi te invită la cină.
Eu te invit să fii cine vrei tu.
Îmi pare rău, am întârziat, dar am cumpărat multe chestii.
Iat-o! Cea pe care o aşteptăm mereu.
Ce faceţi aici?
Am venit să ne vedem nepoţica
şi s-o cunoaştem pe Christine.
Pari surprinsă.
- Bună ziua, mai întâi. Nu? - Da, scuze. Bună ziua.
Bună ziua, Ninon. Bună ziua, mamă. Ce mai faceţi?
Abdel nu ţi-a spus? Nu pentru asta ai venit?
Ba da. Mi-a zis să vin pentru că veneaţi şi voi.
Da.
Nu pare să-ţi facă plăcere.
Te pricepi să-i faci pe toţi să se simtă inconfortabil, ca de obicei.
- Tu când ai venit? - Adineauri.
Cum vă simţiţi? Nu sunteţi obosiţi după călătorie?
Nu. N-a durat prea mult.
Lăsăm oboseala pe altă zi.
Era normal să venim şi noi o dată.
Deşi mi-e greu să revăd casa asta.
De ce nu m-ai anunţat?
- Tu i-ai sunat? - Da.
De când nu v-aţi mai văzut?
Poftim?
De cât timp?
Nu ştiu. De câteva luni.
Cam aşa. Nu ştiu.
- Ba nu. Mai puţin. - Ne-am mai întâlnit întâmplător.
Ba nu. N-a trecut aşa mult timp. Ne-am văzut de mai multe ori.
Serios? Nu mi-ai spus.
Am sunat-o să-i zic că o cunoscusem pe Christine
şi am mai stat un pic de vorbă.
Oricum, chiar dacă au fost numai câteva luni,
cred că abia ai recunoscut-o pe Nin.
- Se schimbă atât de repede. - Aşa e. Incredibil.
Să te ajut.
- Îl iau eu. - Am cumpărat pateuri.
- Le pun aici? - Da.
N-aveţi cumva un platou mai mare?
Nu ştiţi încă ce e în toate dulapurile, nu-i aşa?
- Nu. - Aveţi dreptate.
Să-i lăsăm pe bărbaţi să ajute. Să găsească ei lucrurile.
Să ştiţi că nu e simplu nici pentru noi.
Dar suntem foarte bucuroşi să vă cunoaştem, Christine.
Pentru ca Abdel să nu fie singur.
Mulţumesc.
Vrei o prăjitură, Ninouche?
Ţi-e frică?
"I'm not a stranger." Nu sunt o străină.
Nu trebuie să-ţi fie frică.
Vino, Ninon.
Vino, sufleţel.
Le iau eu.
Ai venit pentru câteva zile sau doar peste noapte?
Nu erai în Polonia?
Cred că e obosită.
Ba nu. E încă devreme. Vino.
Ar trebui să meargă la culcare, nu?
Mai stă puţin cu noi.
Încetează să mai faci tu regulile. Totuşi, nu eşti mama ei.
Vreau să mai stau şi eu cu nepoţica mea.
Vezi-ţi de treaba ta.
Abdel, cred că suntem toţi cam obosiţi.
- Da. - Da. Haide.
V-am pregătit camera.
Voi vă descurcaţi?
- Da, dormim aici, pe canapea. - Eşti sigur?
- Nicio grijă. - Bine.
- Mamă! - Vino.
Mamă!
- Taci. - Mamă! Mamă!
- Copilul ăsta e foarte derutat. - Mamă!
- Mamă, întoarce-te! - Nu pot s-o aud spunând asta.
- Vino înapoi! - Să înceteze, nu mai pot!
- Mamă! - Te rog, termină.
- Nu pot! Nu pot! - Mamă!
- Nu pot! - Jude!
- Trebuie să plec. Am de lucru. - Mamă!
- Draga mea! - O să mă întorc, iubito.
Judith!
Tată, am o conferinţă mâine dimineaţă foarte devreme. Trebuie să plec.
- Mamă! - Francis, fă ceva.
- Fă-o să tacă. Nu mai pot! - Mamă!
Aţi sunat la Abdel Soriano. Lăsaţi un mesaj. Vă mulţumesc.
- Bună seara, doamnă. - Bună seara, domnule.
- Actele maşinii, vă rog. - Regret. N-am văzut ce viteză aveam.
V-am cerut actele maşinii şi actele de identitate.
Domnule, nu am...
Mi-am uitat geanta.
Nu am actele la mine. M-am certat cu soţul meu
şi am plecat aşa.
Nu aveţi un alt document pe care să figureze numele dv.?
- Nu, domnule. - Văd un card acolo.
- Este de la bibliotecă. - E suficient.
Margot Soriano. Maşina e pe numele dv.?
Mă întorc.
Această persoană, Margot Soriano,
a murit acum aproape trei ani, doamnă.
O să vă rog să coborâţi din maşină.
Doamnă, vă rog să coborâţi din maşină.
Totul e în regulă. Daţi-mi o amendă, dacă doriţi.
Nu discutăm acum despre amendă.
Întrebarea mea e simplă: sunteţi în stare, da sau nu,
să prezentaţi un act de identitate valabil în 48 de ore?
Şi de ce prezentaţi poliţiei un act aparţinând altcuiva?
E tot ce vă întreb.
E prima dată când arătaţi acte false?
Ofiţerul a luat cardul.
Aţi mai făcut acest lucru?
Mai aveţi şi altele?
Bine. Să ştiţi că nu vă reţin.
N-o să vă închid pentru viteză excesivă
şi un card de bibliotecă.
Dar o să vă rog să mergeţi la psiholog,
fiindcă nu e normal să prezentaţi identitatea unei persoane
care a decedat acum trei ani când vi se cere numele dv.
Înţelegeţi?
Pe cine să chem să vină să vă ia?
Pe nimeni. Plec singură, totul e în regulă.
Nu anunţaţi pe nimeni, vă rog.
Doamnă, nu mai tremuraţi.
Înţelegeţi-mă, păreţi instabilă.
Nu vă pot lăsa să plecaţi aşa.
Nu puteţi conduce în starea asta.
Nu-mi pasă! Să nu mă atingă nimeni. Nimeni!
Dă-mi drumul. Lasă-mă, am zis!
- Domnule, vă rog. - Dă-mi drumul!
Nu vă aşezaţi.
Nu! Lasă-mă!
Dă-mi drumul! Vreau să mă aşez.
Termină!
N-am văzut că nu era cardul meu. Îmi pare rău.
Semănam mult. Ne deosebeam foarte puţin.
Eraţi mai mare cu 7 ani decât sora dv. , doamnă. Cu 7 ani.
Ascultaţi-mă, am avut o seară mai grea, dar nu am alte probleme.
Am casă, serviciu. Aş vrea doar să mă duc acasă.
- Locuiţi aici? - Da.
Adică nu, locuiesc în Franţa.
Locuiţi aici sau în Franţa? Nu e acelaşi lucru.
Când spuneţi că vreţi să mergeţi acasă.
Vreţi să spuneţi în Franţa, acum, astă-seară?
Nu. O să iau o cameră de hotel.
Deci, nu sunteţi acasă.
Care e prenumele dv. , doamnă?
E o întrebare simplă.
Judith. Judith Fauvet.
M-am născut pe 12 ianuarie 1977
şi sunt căsătorită cu Melvil Fauvet de pe 24 iulie...
2006.
Aş vrea să mă duc acasă, vă rog.
Aţi putea repeta aceste informaţii încă o dată?
- Numele dv.? - Judith Fauvet.
M-am născut pe 12 ianuarie 1977
şi sunt căsătorită cu Melvil Fauvet de pe 24 iulie...
2006.
Judith!
Scuză-mă.
Nu îndrăzneam să mă mişc ca să n-o trezesc. Aţipisem puţin.
A plâns mult?
Nu-i place când plecaţi.
Dar acum e mai bine.
Se liniştise când a adormit.
Aţi putut să vă rezolvaţi treburile?
Nu.
Nu ştiam ce vreau să fac.
Am uitat de cum am ieşit. Am fost aici. Am rămas în stradă.
V-aţi dat cu parfumul ei?
- Scuze. - Nu, e-n regulă.
Triam lucrurile în baie.
Când am mirosit parfumul, m-a...
Cred că Nin l-a simţit pe puloverul meu şi a liniştit-o.
Da.
Nu am terminat de umplut cutiile.
Am dus două la Armata Salvării, dar mai erau şi altele.
Mai sunt şi ochelarii de soare. Nu ştiu ce vreţi să faceţi cu ei.
Pot să mai rămân câteva zile, dacă vreţi.
- O să discut cu Melvil. - Nu.
Nu e nevoie. Termin eu.
Nu puteţi face continuu drumurile astea până în Franţa şi înapoi.
Nu mă deranjează.
Ne simţim bine împreună, nu?
Faptul că sunteţi aici îmi face bine.
Uit pentru câteva clipe...
Mă simt pierdut cu fetiţa.
Cu tine e... Cu dv. , scuze. E mai uşor.
- Ne putem tutui, nu-i aşa? - Da.
- După atâta timp. - Da.
Mă gândeam că angajatorul meu are şi aici un birou.
Am venit mai demult la o conferinţă.
- Dacă mai ţineţi minte. - Da.
Mă gândeam că de ce nu.
Pentru o perioadă. Discut cu ei.
Nu.
E atât de...
Ce situaţie aiurea.
Şi totul, pentru exces de viteză. Ridicol.
Îmi pare rău că te-am deranjat pentru asta.
- Poliţiştii nu ţi-au spus nimic? - Nu.
Mamei nu i-ai spus nimic?
Nu, stai liniştită. Am inventat ceva.
N-am vrut să se alarmeze.
Mai ales că nu e nimic.
Aseară eram cam obosită. Acum e mai bine.
Mâine trebuie să plec la Frankfurt.
Aş vrea să trec pe la Abdel
să-mi cer scuze şi s-o îmbrăţişez pe cea mică.
- Cred că nu prea a înţeles. - Nu, nu e nevoie.
Du-te acasă.
Am cumpărat bilete pentru ora 9.
I-am zis mamei tale că te conducem la gară.
E în maşină.
Poftim?
Probabil că ştii că soţul tău a obţinut postul.
Nu-mi spune că nu te-a anunţat.
Ba da, bineînţeles.
I-am zis că te conduc la tren. S-a liniştit.
- Ai vorbit cu el? - Judith...
Ţi-a trimis un SMS când a primit vestea vieţii lui
şi tu nu l-ai sunat deloc.
I-a sunat pe toţi, a intrat în panică.
I-am spus că nu te-ai simţit bine.
Nu părea să ştie că eşti aici, cu noi.
Când ai plecat, Ninon a cerut s-o culci tu.
A zis că-i spui poveşti în fiecare seară.
A plâns foarte tare.
Te striga, zicea "mama" tot timpul.
Voiam să ştii toate astea, dar mama ta a cedat psihic.
Nu putea să audă aşa ceva.
Ascultă-mă...
Nu vreau să ştiu ce se întâmplă, nu mă privieşte.
Ai făcut ce a trebuit să faci atunci când Margot...
Nimeni n-a făcut mai mult decât tine pentru Abdel şi pentru fetiţă.
Nimeni.
Dar acum ajunge, crede-mă. Trebuie să te opreşti.
Lasă-i pe amândoi.
Am trecut o dată sau de două ori pe an.
- N-am... - Jude, ai înţeles.
Am văzut că ai cheile de la Abdel, că lucrurile tale sunt acolo.
Du-te acasă.
Stai cu soţul tău. Fii fericită.
E un moment minunat pentru el.
Dar am...
N-am sărutat-o pe Nin înainte să plec. N-o pot lăsa.
Jude...
N-o să venim la petrecere. Mâine plecăm.
Să-l îmbrăţişezi din partea noastră, să-i transmiţi felicitări.
Hai să te prezint domnului.
E un mare dirijor. Fiul meu, Victor.
Salut, Victor. Ce faci?
- Felicitări! - Mulţumesc mult.
... să fie numit la conducerea unei filarmonici de asemenea anvergură.
Da. Este, într-adevăr, o zi foarte...
E minunat. Vom face turnee internaţionale,
o să călătorim în toată lumea,
o să înregistrăm discuri pe care nu le va cumpăra nimeni. Dar suntem fericiţi.
- Suntem fericiţi. - Suntem foarte fericiţi.
În orice caz, vă mulţumesc tuturor. Sunt...
Sincer să fiu, abia mă mai ţin pe picioare.
E formidabil! Serios.
Nu că nu vă ţineţi pe picioare.
Mă bucur foarte mult pentru dv. Vă felicit.
Mulţumesc.
Dar mai ales voiam să vă spun
că am asistat la spectacolul lui Melvil de la Lyon.
- Mi s-a părut maiestuos. - Scuzaţi-mă. Mă întorc imediat.
Ştii să joci teatru.
- Poftim? - Ziceam că ştii să joci teatru.
Pari să te bucuri mult pentru tata.
Dar mă bucur. Ce vrei să spui?
N-ai fost niciodată în Polonia.
Zici că pot avea încredere în tine, dar îţi baţi joc de mine.
Nici în Germania, nici în Italia n-ai fost, nici altundeva.
- Sunt minciuni. - Am o ameţeală.
Termină. E doar teatru!
Ce se întâmplă?
Jo, ce se întâmplă?
Ţine puţin.
Judith! Ce se întâmplă? Ce ai?
Mi-a scăzut tensiunea.
Îmi dai medicamentele din geantă?
Ce medicamente? Despre ce vorbeşti?
Cum adică tensiune scăzută?
Să ştii că te iubesc mult.
Poftim? Ce spui?
- Sunt nebună. Mi-e frică. - Ba nu, nu spune asta.
- Sunt nebună. Trebuie să mă internez. - Termină.
Hai, revino-ţi, respiră. Sunt aici. O să fie bine.
Aş vrea să fiu ca tine. Tare ca o stâncă.
Te iubesc mult, să ştii. Te iubesc tare mult.
Eşti aici?
Plec.
Nu pot să mai rămân. Plec.
Rămâi cu mine, te rog. Am nevoie de tine.
Am cunoscut pe cineva.
Se mai întâmplă.
- Sunt fericită. - Judith, linişteşte-te, te rog.
Ce a fost indispoziţia aia? De ce nu mi-ai zis că ai fost acolo?
Nu-mi spune că n-ai văzut sau că n-ai simţit nimic.
Sunt fericită. Nu mă gândesc decât la asta.
Tremur, îmi explodează inima. Nu-mi spune că n-ai văzut nimic.
Nu poţi fi mai fericit de-atât!
Şi tu îmi spui să rămân.
Îmi vorbeşti despre Shanghai, New York şi te prefaci că n-ai văzut nimic.
Sunt soţia ta, ce naiba!
Am inventat că am fost în diverse hoteluri şi aeroporturi.
Îţi povestesc despre afurisitele de conferinţe.
Plec, mă întorc, îţi spun că nu poţi veni cu mine.
Îţi spun că nu-i poţi suna pe colegii mei,
că nu poţi da de mine.
Zici că n-ai văzut nimic. Încetează, Melvil!
Mă gândeam că te întorci la un moment dat.
Nu am înţeles. Nu înţeleg.
Nu înţeleg de ce nu te-ai întors.
La ce să mă întorc? Ceea ce trăiesc este...
Nu-ţi poţi închipui ce trăiesc.
E uriaş, e...
Abdel mi-a zis că eşti foarte ataşată de fetiţă. Aşa este?
Nu mă atinge, te rog. Nu mai vreau să fiu atinsă!
Nu mai vreau!
Bună, Judith, sunt Philip. Philip Collins.
Te rog să nu mai vii luni.
Comportamentul tău recent este incompatibil
cu nivelul de implicare cerut de Collins şi asociaţii.
Îţi vei primi restul salariului la sfârşitul lunii, ca de obicei.
Îmi pare foarte rău că s-a terminat aşa,
dar nu mi-ai dat de ales. La revedere.
Bună, Judith, sunt Philip. Philip Collins. Te rog să nu...
Pot s-o duc la şcoală dacă vrei.
Ce faci?
Judith, te rog, încetează.
Gata. Ne oprim!
I-am spus că mă întorc, că voi fi aici.
Eu sunt cu ea tot timpul.
Jude, termină, nu vreau să te rănesc.
Atunci n-o face.
Cred că ai nevoie de consiliere.
- De ajutor. - Lasă-mă să strâng.
Mă înnebuneşti! Înţelegi?
Eu te înnebunesc? Eu?
Da!
Cum poţi să-mi faci una ca asta?
Cum poţi să-mi faci asta?
Tu ne-ai izolat de lume Tu!
Eu venisem să te ajut.
Te-ai folosit de mine, mi-ai cerut să rămân.
"Spune-i lui Melvil că nu mai lucrezi, că trebuie să pleci în Germania,
în Spania. Nu ştiu, inventează!" Şi eu am inventat.
Iar tu te-ai folosit de mine!
Asta e. Nu vreau să mai aud nimic.
Nu vreau să mai aud nimic!
Îţi dai seama ce faci?
Nu mai eşti realistă deloc. Mă sperii.
Jude, minţi continuu pe toată lumea.
Dar te iubesc! Te iubesc.
Ce fac cu sentimentele astea? Vă iubesc pe amândoi.
Jude, mi-am pierdut soţia pe care o iubeam.
Înţelegi asta?
Ştiu ce am zis şi ce am făcut.
Încearcă să mergi mai departe. Ceea ce a fost între noi era...
Aveam nevoie de ajutor, eram pierdut. Da?
Nu înseamnă nimic.
- Nu, Jude. - Lasă-mă!
- Iartă-mă. - Lasă-mă!
Ninon, du-te înapoi sus.
Jude, iartă-mă. E foarte important pentru mine ce am trăit împreună.
Nu voiam să spun asta.
Jude, mă simt vinovat.
- Lasă-mă! - Ştiam că îl minţi pe Melvil.
Ştiam. E vina mea. Iartă-mă.
Lasă-mă!
Linişteşte-te! Nu, nu... linişteşte-te.
Lasă-mă. Plânge!
- Plânge. Lasă-mă! - Calmează-te!
Ninon, nu sta aici!
Eşti nebun! Dă-mi drumul!
Eşti nebun!
- Du-te pe canapea. - Nin!
Du-te pe canapea.
- Lasă-mă, s-a rănit! - Calmează-te!
- O doare! - Jude !
- O să sun după ajutor. - Dă-mi drumul!
Nu! Nin!
Dă-mi drumul!
Lasă-mă să ies. Deschide-mi!
Lasă-mă!
Deschide!
Poliţia, ce urgenţă aveţi, la ce adresă?
Am aici o persoană care a făcut o criză.
Persoana este cu dv. , dle?
Vino, draga mea.
Opreşte-te! Iartă-mă!
Ce naiba face aici? Fir-ar să fie!
La o parte! Daţi-vă la o parte!
O să fie bine, sufleţel. E în ordine.
O să fie bine.
Îmi trebuie un nume, doamnă.
- Aveţi un act de identitate? - Plătesc cu bani lichizi.
Îmi trebuie un act de identitate, doamnă.
Plătesc dublu.
- Camera 234. - Mulţumesc.
Ninon, mă aştepţi o clipă?
Să nu ţi se ude părul.
- Nu vreau. - Nu, nu. Nin!
Nin, culcă-te, te rog, iubito. Haide, e târziu.
Nin, mă auzi?
Ajunge. Nu. Nin! Te rog.
Vrei să-ţi povestesc "Căprioara albastră"?
- Nu. - Hai, dormi, sufleţel. Ajunge.
Da, Collins, cu doi "l". Madeleine.
Scuzaţi-mă. Putem stabili mai târziu întâlnirea?
Iubire?
Pune-ţi gluga, te rog, aşa cum îţi spusesem.
Mama mea va fi mereu cu mine.
- Îmi place mult când zâmbeşti, iubire. - Unde mergem?
O să fim împreună, nu-ţi face griji.
O să fiu împreună cu mama toată viaţa.
Mama mea va fi mereu aici.
- Va fi mereu cu mine. - Ce ai, Nin?
Mama mea va fi mereu cu mine.
O să fiu împreună cu mama toată viaţa.
Tu eşti mama mea! O să fiu împreună cu mama toată viaţa.
Nin, linişteşte-te!
Tu eşti mama mea!
- Tu eşti mama mea. - Nin, te rog.
Stai liniştită. E periculos!
Tu eşti mama mea.
Tu eşti mama mea!
Ce e, îngeraş? Haide, vino.
- Toată viaţa. - Hai să ne plimbăm puţin.
- O vreau pe mama mea! - Vino.
- Lasă-mă! - Nu. Taci.
Taci.
- Ba nu, dă-mi drumul. - Priveşte.
Ce se întâmplă?
- O vreau pe mama mea! - De ce spui asta?
Dă-mi drumul!
Mergem să vedem animalele. Bine, sufleţel?
Da, mergem să vedem animalele.
- Ba nu. - Nu vrei să vezi animalele?
O să vedem animalele. Vino.
- Nu vrei să vezi căprioara albastră? - Nu.
Hai, vino.
- Vino. - Nu!
- Ninon! - Dă-mi drumul!
- Vreau să plec! - Ce este?
- Vino, Ninon. - Dă-mi drumul!
Sunt aici. Ce se întâmplă?
Ce este?
Nu eşti mama mea!
Ba sunt mama ta!
Nu eşti mama mea!
Pleacă!
Nu eşti mama mea!
O vreau pe mama mea!
Îmi pare foarte rău.
Iartă-mă.
Mama ta nu mai e aici.
A avut un accident când erau mică.
A căzut şi s-a lovit foarte tare la cap.
Iartă-mă. Iartă-mă.
Acum s-a terminat. Vino.
Da. Sunt aici, alături.
Dragul meu, voiam să-ţi spun că...
Nu te mai întorci?
- Nu. - Bine.
Mi se pare că sunt un monstru.
Nu mi-e frică.
Mă voi gândi în fiecare zi la tine şi la fratele tău.
Iar într-o zi, o să vin. Vom fi împreună.
Nu ştiu când.
Te iubesc mult de tot, dragul meu.
Îmbrăţişează-l pe fratele tău şi spune-i şi lui că-l iubesc.
Te doare ceva?
Eşti bolnavă. Nebună de legat!
E bine.
Eşti un pericol public! M-am speriat rău de tot.
A ştiut mereu. Ştie totul.
Lasă-mă să plec. Te rog.
Eşti singură, în sfârşit?
Da.
Fiica ta nu e cu tine?
- Eşti bine? - Da.
- Eşti sigură? - Nu.
Poftim. Cu doi "l".
Tot nu e prenumele meu preferat, dar mă rog.
COLLINS
Te duc undeva?
Nu în această viaţă.
Mulţumesc.