NORAS
Gyveno kartą jaunuolis,
kuris tikėjo, kad nėra nieko svarbiau už norą.
Žinoma, ne bet kokį norą.
Tokį, kuris verčia širdį plakti stipriau.
Tokį, kurio dėka tampi savimi.
Bet jis taip pat žinojo, kaip sunku gali būti
tokį norą išpildyti.
Kaip lengva norus sužlugdyti.
Taigi, jis nusprendė tai pakeisti.
Jis be paliovos tyrinėjo pasaulio magiją
ir tapo galingu burtininku,
galinčiu apsaugoti nuo blogio ir piktų ketinimų bet kurį jam perduotą norą,
o geriems ir nusipelniusiems žmonėms net ir išpildyti jų norus.
Burtininkas nežinojo, ar pasaulis norės jo dovanos.
Bet drauge su ištikima žmona jis rado tobulą salą
pačioje Viduržemio jūroje.
Jie įkūrė ypatingą karalystę,
kur buvo laukiami visi, visos šeimos, nesvarbu, iš kur jos atvyko.
Negalėtų laivas plaukti greičiau?
Ir jų džiaugsmui, žmonės atvyko,
įsikūrė ten iš įvairių kampelių,
įteikė savo norus ir padėkojo už jo apsaugą,
vildamiesi, kad vieną gražią dieną jų norai bus išpildyti.
Ir visi pritaria,
kad niekas to labiau nenusipelnė
nei mano senelis.
Labiausiai mylintis,
gražiausias
žmogus, kuriam šiandien sukanka 100 metų.
Viskas?
Baigei pliurpti?
Valentinas niekada nebaigia pliurpti.
O, kad galėtume tave suprasti.
Karalius šiandien rengia norų išpildymo ceremoniją!
Viskas!
Negali būti sutapimas, kad Karalius surengė norų ceremoniją
per tavo gimtadienį.
Tuk, tuk, tuk, pabelsk į medį.
Šiandien tavo vakaras, Saba.
Aš tai jaučiu.
Aša, iškepkime tortą.
Ne.
Bet aš mėgstu tortus.
Turiu galvoje, negaliu.
Vedu ekskursiją, o tada...
Turiu padėti. Turiu padėti Dalijai.
Taip. Taigi...
- Kodėl taip kalbi? - Kaip?
Ką rezgi?
Kodėl manot, kad kažką rezgu?
Nes pažįstu tavo pauzes.
Bręstu.
Mano pauzės keičiasi.
Aša!
Negaliu kalbėti, pavėluosiu.
Pasimatysime norų ceremonijoje.
Nė už ką nepraleisčiau.
Turiu gerą nuojautą!
Aš – čia!
Aš – čia.
Minutėlę.
Tuoj atgausiu kvapą.
Hola, shalom, salam.
Visi pasiruošę?
Sveikinam Rožių mieste mes svečius
Čia gražiausi darbai kalba patys už mus
Nėra kitos vietos, kur tiek staigmenų
Kur sapnai susijungia su tikrove kartu
Jei nori, šok į valias
Arba plaukais palieski pėdas
Kilk aukštyn į erdves
Ir kelias kur nori tave nuves
Nes čia, mūsų Rožių mieste
Paversim norais ką tiktai norim
Be jokių abejonių
Tik čia mūsų Rožių mieste
Vargu ar jausies nuliūdęs
Ir išsipildys daugybė svajonių
Namai tiek man, tiek tau
Mums visiems
Miestely Rožių
Taigi, mūsų karalius Magnifikas vardu
Jo dėka džiaugiamės Rožių miestu
Jo rankos lyg liepsnos, o akys – žaibai
Ne, ne, ne, juokauju.
Jis galingas labai
Jis kaip ir mes
Ir žavus
Norėčiau pabučiuoti jus!
Ak, mieloji!
Gal magija
Išpildys norą staiga
Ir kai aštuoniolika metų sukaks
Tau savo norą jam atiduoti teks
Ir gautą norą jis saugos labai
O kartą per mėnesį išpildys tikrai
Galbūt tai bus tavo noras
Arba Saba Sabino Taip nekantru
Ar skaudu?
Ar verki?
Ak, noro tu nepasiilgsi, Kai ištarsi: „Iki“
Nes čia, mūsų Rožių mieste
Paversim norais ką tiktai norim
Be jokių abejonių
Nes čia, mūsų Rožių mieste
Vargu ar jausies nuliūdęs Ir išsipildys daugybė svajonių
Namai tiek man, tiek tau
Mums visiems
Miestely Rožių
Aš įteiksiu savo norą.
Ar tikrai pamiršti savo norą, kai jį įteiki?
Pamiršti ir nesigaili.
Noriu susipažinti su karaliumi.
Tau pasisekė. Šiandien vyks norų ceremonija.
Galite pasilikti ir pažiūrėti.
- Man patinka maistas! - Skanaus.
Nuostabu!
- Noriu čia gyventi. - Aš irgi.
- Neketinu išvykti. - Skanumėlis!
Pagalbos!
Geriausia drauge ir visų racionalių dalykų garbės daktare.
Pokalbis – po valandos...
O aš taip jaudinuosi, atrodo, sprogsiu.
Pokalbis. Koks pokalbis?
Dalija?
Turi omenyje pokalbį su mūsų aksominiu, saldutėlaičiu karaliumi?
Prašyčiau, nekalbėk taip.
Mano geriausia draugė – karaliaus mokinė.
Būsiu žymi.
Nebemoku kalbėti.
Neturiu žodžių.
Ar mano burna persikreipė? Atrodo, kad persikreipė.
Greičiau, paklausk manęs darbo pokalbio klausimo.
Gerai, Aša, kokios tavo silpnybės?
Silpnybės?
Kai jaudinuosi, tampu neracionali.
Ne, ne.
Tu labai rūpestinga.
Tikrai? Palauk. Čia silpnybė?
Dėl to ji ir tobula.
Prašom.
Atsipalaiduok.
Tave supa draugai.
Sausainiai?
- Sausainiai. - Man patinka sausainiai.
- Aš pirmas. - Atsargiai.
- Iš kelio! - Taip.
Sausainiai.
Duok man sausainių.
- Šalin! - Ramiau.
- Pasitrauk. Gerai. - Mėgstu sausainius.
- Safi, jie su citrina. - O, ne.
Taip.
Gyvenimas nesąžiningas.
Imk mano.
Bazima, iš kur tu atsiradai?
Labas.
Imk ir mano. Negaliu valgyti.
Tiesa. Turi pokalbį su karaliumi.
Ei, pažiūrėk į mane.
Nesijaudink. Mes būsime čia, su tavimi, kai susimausi.
Gabai.
Štai kur tie sausainiai.
Safis ant tų nusičiaudėjo.
Oi, ačiū.
Fui.
Žodžiu.
Nekaltinu tavęs, kad bandai apgauti sistemą.
Ką? Aš nieko nebandau apgauti.
Liaukis.
Nedumk akių.
Karalius išpildo savo mokinių norus...
Paprastai ir jų šeimos narių.
Ne visada.
Gal ir visada.
Palauk, ar tavo Saba šiandien nesukanka 100 metų?
Nekreipk į jį dėmesio.
Jau nekalbu apie tai, kad tau bus 18-a.
Su gimtadieniu.
Po kelių mėnesių...
Ne šiandien.
Kai įteiksi savo norą Karaliui,
tikriausiai nenori, kad tau baigtųsi kaip Saimonui, ką?
Ką, kas negerai su Saimonu?
Nežinau.
Dabar tu nuobodokas.
Neįsižeisk.
Aš tapau nuobodus?
Visi taip manote?
- Apči. - Ne, ne nuobodus. Tiesiog...
Ramesnis.
O, Saimonai, nesijaudink. Tu vis tiek esi tu...
Esu tikra, kad tavo norą greitai išpildys.
Ne taip, kaip tavo vargšui Saba, kuris vis dar laukia...
Karalienė.
- Jūsų didenybe. - Karaliene.
Dievulėliau.
Aša, karalius pasirengęs tave priimti.
Dabar? Aš vėluoju? Maniau, kad...
Nevėluoji. Paskutinis pokalbis...
Buvo košmaras!
...pasibaigė anksčiau. Eime?
Gerai, aš pasiruošusi.
Aš visiškai nepasiruošusi.
Viskas bus gerai.
Tik nieko neliesk.
Nepamiršk pritūpti...
- ir pasakyk jam, kad jį myliu. - Ką?
Juokauju. Nesakyk.
Puiku. Ačiū. Labai ačiū.
Iki. Per daug neprisisvajok.
Mokinys turi prižiūrėti, kad neužgestų ugnis,
nes karalius mėgsta karštą arbatą.
Jam taip pat patinka kalbėti. Gana daug.
- Gali tiesiog klausyti. - Aš gera klausytoja.
Kai kurie daiktai gali pasirodyti keisti,
bet jei burtininkui kažko reikia, vadinasi jam to reikia,
- tai ne tavo problema. - Taip.
Ir svarbiausia,
nesitikėk pamatyti norų. Net neprašyk.
Taip, ponia. Turiu galvoje, jūsų didenybe.
Laikau už tave kumščius, Aša.
- Tikrai? - Mhm.
Ačiū, ponia.
Bet... kodėl?
Matau kaip rūpiniesi kitais.
Akivaizdu, kad myli šią karalystę,
jos žmones.
Na, žinoma.
Toks dosnumas visada buvo Rožių karalystės pagrindas.
Taigi, pasiruošusi susitikimui su karaliumi?
O, tikiuosi.
Oho.
Jis tuoj ateis.
Patikrinsiu, kaip ruošiamasi ceremonijai.
Gerai.
Iki.
Ugnies magija...
Kerų istorija.
Ne, ne.
Aša, tai uždrausta knyga.
Sveiki. Aš tik...
Kas vyksta?
Užkerėjau stiklą.
Tiesiog pamaniau, kad graviūros gražios.
Taip, bet knyga pavojinga.
Kam tuomet ją turite?
Karalius turi būti pasiruošęs viskam. Palauk.
Pabūk ramiai.
- Nejudėk, sutvarkysiu. - Ne, ne.
Šiokia tokia mankštelė.
Tau viskas gerai?
Ne. Aš...
Turiu omeny, taip.
Suprasiu, jei norėsite, kad išeičiau ir daugiau nebesirodyčiau.
Prašyčiau, neperdėkim.
Tu – čia. Tikrai atkreipei mano dėmesį.
Taigi, pirmyn.
Papasakok, kodėl manai, kad turėtum tapti mano mokine.
Gerai, na...
Aš labai rūpestinga.
Gerai, įdomu.
Tai mano silpnybė.
Pamaniau, geriau iškart pasakysiu blogus dalykus.
Suprantama.
O tavo stiprybės?
Džiugu, kad paklausėte.
Aš greitai mokausi ir esu darbšti,
gera pagalbininkė.
Ir jauna, taigi, esu lanksti,
bet ne per jauna, taigi, ne per lanksti.
Dar man patinka piešti.
Ką nors primena?
Į ką aš čia žiūriu?
Tai ožys.
- Jis šokinėja. - Tikrai.
- Matote? Šokinėja. - O, vėl. Unikalus talentas.
Ar mes tai vadiname talentu?
Na, tai tiesiog kažkas, ko mane išmokė tėvas.
- Manau, kad pamenu tavo tėvą. - Tikrai?
Jis buvo filosofas, tiesa?
Visada kalbėdavo apie žvaigždes.
Lipdavome į tą medį ant kalvagūbrio,
kur būni tik tu ir žvaigždės.
Žinote, jis sakytų:
„Žvaigždės mus veda,
įkvepia mus,
primena mums tikėti, kad viskas įmanoma.“
Net tada, kai sirgo, nusivesdavo mane naktį pasvajoti.
Aš tesvajojau, kad jis pasveiktų.
Kiek tau buvo metų, kai jis išėjo?
Dvylika.
Nesąžininga, tiesa?
Kai buvau jaunas, ir aš daug praradau.
Nežinojau.
Apgailestauju.
Visą savo šeimą.
Mūsų žemes sunaikino
savanaudžiai, godūs vagys.
Jei tik būčiau tuomet išmanęs magiją.
Matai, įkūriau šią karalystę,
kad ši vieta būtų saugi visiems.
Aša, niekieno svajonės neturėtų būt sudaužomos jiems prieš akis.
Niekas neturėtų gyventi su tokiu praradimo skausmu kiekvieną dieną.
Dėl to užsiimu tuo, kuo užsiimu.
Dėl to noriu jums dirbti.
Ateik.
Tu esi viena iš nedaugelio, kuriuos čia esu pakvietęs.
Bet jei nori užsitarnauti mano pasitikėjimą,
turi suprasti,
kokie jie svarbūs.
„Jie“?
Rožių karalystės norai.
Jau jauti juos, tiesa?
Jie yra viskas.
Atsiprašau. Nežinau, kodėl taip pasakiau.
Ne, ne, taip ir yra.
Jie yra viskas.
Nesitikėjau, kad jie bus tokie... gyvi.
Taip.
Matai,
žmonės mano, kad norai tėra idėjos.
Bet ne, jie yra dalis tavo širdies.
Geriausia dalis.
Jei laimė būtų tokia apčiuopiama
Tai būtum Tu
Aš nežinojau ką tu man jauti
Patikėt negaliu
Juk žmonės ieško stebuklo kaip jūs
Ieško ilgai
Jūs nenustojat žavėt manęs tyrai
Tu tartum vėjas neši mane
Sužavėtas aš būsena šia
Išsiskirti nenoriu, tik noriu Tik noriu
Prižadu aš jums
Aš, aš jus apginsiu, būsiu drąsus
Būsit saugūs su manim
Aš, aš jus užstosiu širdim
Širdimi
Skausme, kai žvelgiu aš į tave
Negaliu paaiškint
Teigti
Jog esu tai jautus savo giliam sapne
Jei kas nuskriaust bandytų, tikrai Neįsivaizduoju
Aš ginčiau iki pabaigos prisiekiu
To nesu net jautus, viliuos
Nepaliksiu niekad Liksiu šalia jūsų
Nes, prižadu aš jums
Aš, aš jus apginsiu, būsiu drąsus
Būsim drąsūs
Būsit saugūs su manimi
Aš, aš jus užstosiu širdimi
Širdimi
Jeigu tu jautiesi paliktas
Aš tave rasiu
Ir bet kur
Vandenyne ar žemėje Ir būsiu šalia
Ne vieną kartą
Pažadu, prisiekiu, patikėk
Aš priminsiu
Nes, prižadu aš jums
Aš, aš jus apginsiu, būsiu drąsus
Būsim drąsūs
Būsit saugūs su manimi
Aš, aš jus užstosiu širdimi
Širdimi
Žinai, Aša...
Apsidžiaugčiau, jei kas nors panorėtų tapti geriausiu mokiniu,
kokį galingasis burtininkas kada turėjo.
Ką manai?
Aša?
Čia mano Saba Sabino noras.
Šiandien jo gimtadienis,
jam sukanka 100 metų.
Įspūdinga.
Jūsų didenybe,
galbūt galėtumėte
išpildyti jo norą šį vakarą?
Na tu ir greita, ką?
Žinai, paprastai žmonės palaukia kelis mėnesius,
net metus,
prieš prašydami manęs ko nors.
Atsiprašau,
- nenorėjau... - Ne, viskas gerai.
Parodyk man tą norą.
Tai gražus noras.
Gražus.
Deja...
jis pavojingas.
- Pavojingas? - Tavo Saba trokšta sukurti kažką,
kas įkvėptų ateinančią kartą.
Puikus noras,
bet labai neapibrėžtas.
Sukurti ką?
Gal maištininkų gaują?
Įkvėpti juos daryti ką?
Gal sunaikinti Rožių miestą?
Mano Saba niekada nieko neskriaustų.
- Tu taip manai. - Aš tai žinau.
Na, tu jauna. Iš tikrųjų tu nieko nežinai.
O mano pareiga išpildyti tik tuos norus,
kurie tikrai bus geri Rožių karalystei.
Tai dauguma šių norų niekada nebus išpildyti?
Bet aš vis tiek juos saugau, kaip ir visus kitus.
Negalite jų tiesiog grąžinti?
Atsiprašau?
Tuos norus, kurių neišpildysite,
galėtumėte juos tiesiog grąžinti.
Tuomet, nežinau, žmonės galėtų patys jų siekti?
Jei jie pavojingi,
juos galima sustabdyti, bet jei ne...
Tu visiškai nieko nesupranti.
Žmonės ateina čia, nes žino, kad patys savo svajonių neįgyvendins.
Kelionė per sudėtinga.
Per daug nesąžininga.
Jie atiduoda savo norus man, patys,
ir aš užtikrinu, kad jie pamirštų savo rūpesčius.
Priverčiate juos pamiršti gražiausią savo esybės dalį.
Ir jie nežino, ką praranda.
Bet jūs žinote.
O dabar ir aš žinau.
Tai nesąžininga.
Mano Saba geras.
Rožių miesto žmonės geri.
Jie nusipelnė daugiau nei...
Aš sprendžiu, ko kiekvienas nusipelnė!
Mi Rey?
Atleisk, kad pertraukiau. Laikas ceremonijai.
Jau, mano meile?
Pasodink Ašą šalia savęs pagrindinėje scenoje.
O, ne. Nereikia.
Aš prašau.
Ar Rožių karalystė pasiruošusi?
Dar vienas gražus vakaras mano karalystėje.
Smagu jus matyti.
Smagu būti matomam.
Pradėkim nuo svarbiausio.
Du nauji piliečiai pasirengę įteikti savo norus.
Elena, Estebanai,
būsite čia labai laimingi, pažadu.
Dabar sugalvokite po norą
ir laikykite jį širdyje.
Tikras palengvėjimas, tiesa?
Pamiršk ir nesigailėk.
Gerai,
kas pasiruošęs savo noro išpildymui?
Išpildykit mano norą! Čia!
Šiandien mane paskatino
surizikuoti
ir pabandyti kai ką naujo.
Ačiū, Aša.
Todėl šiandien užtikrintai ir meilės kupina, atvira širdimi
suteikiu norą žmogui,
- kuris kantriai ir ilgai jo laukė. - Turi būti Sabinas.
Sanija Osman.
Kur Sanija?
- Štai ir ji. Užlipk čia. - Sakė: „Sanija“? Tai aš.
Tai aš!
Ateinu, ačiū. Tai nuostabu!
Sanija Osman,
nuoširdžiai sakau,
man didžiausias malonumas
išpildyti tavo širdies troškimą
siūti gražiausias sukneles
visoje žemėje!
Mano noras išsipildė.
Vargšas Saba.
Jis taip ilgai laukė.
Matot, niekada nereikia prisisvajoti.
Aša.
Akivaizdu, kad nepasiūlysiu tau savo mokinės vietos.
Bet nesijaudink,
ir toliau saugosiu tavo Saba norą,
ir tavo motinos,
amžinai.
Mi Rey?
Tikrai gerai praėjo, nemanai?
Išalkai?
Nagi, nešvaistysime maisto.
Griebkit ir mėgaukitės.
Tu teisus, Saba.
Reikia žiūrėti į gerąją pusę.
Aša,
patekai tarp kelių finalistų, iš kurių rinkosi
prestižiškiausioms pareigoms karalystėje.
Ir, Saba,
dar bus kitų kartų.
Pakelkim taures už tai.
Aša?
Saba,
turiu tau kai ką pasakyti.
Ką, vaikeli?
Nemanau,
kad tavo noras,
kada nors bus išpildytas.
- Ką? - Kodėl taip sakai?
Nes karalius man taip sakė.
Jis sakė, kad noras per daug pavojingas.
Mano noras pavojingas?
Ne. Čia šuo ir pakastas,
manau, jis visai nepavojingas.
Matei jį?
Mačiau.
Ir tu turėtum žinoti, koks jis.
Ne.
Nieko nesakyk.
Bet jis toks gražus.
Akivaizdu, kad Magnifikas mano kitaip, taigi...
Saba, kas davė jam teisę nuspręsti?
Jis – karalius,
jis sukūrė mums visas galimybes.
Jei tik būtum juos matęs, jei būtum juos jautęs
kaip aš jaučiau, suprastum.
Kalbu ne tik apie tavo norą, Saba.
Ten tiek daug nuostabių, galingų norų,
kurie niekada nebus išpildyti,
- jie tiesiog sklando, bejėgiai. - Aša? Aša!
Sėskis, nurimk.
Negaliu! Negaliu tiesiog sėdėti čia su jumis,
Saba, žinodama, koks neįtikėtinas tavo noras
- ir negalėdama pasakyti. - Tai ir nereikia.
Ką?
Gali eiti nuo stalo.
Saba?
Kodėl? Kam man žinoti norą,
kuris neišsipildys?
Bet aš ne...
Bet tai tavo noras.
Bandai man širdį sudaužyti, vaikeli?
Ne.
Niekada nebandyčiau...
Atsiprašau.
Aša!
Juk tiesa išlaisvint turi jau
Kodėl gi jaučiuosi prislėgta?
Jeigu parodyčiau tai, ką mačiau
Atvert akis į tikrą melą
Kad jie suprastų, kur bėda
Bet kai kalbu, man liepia sėstis
To juk tikrai nebus Nes aš pradėsiu bėgti
Štai čia jau buvom mes Bet ir mums čia ne vieta
Gal esu jauna, bet tai yra tiesa
Ir kuriuo keliu nukreipsit žvaigždės?
Nebijau tų įspėjančių ženklų
Jei tik žinojimas priverčia veržtis
Tai leiskit būti priekyje visų
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt, nei išties galiu
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt, nei išties galiu
Daug daugiau
Trūko laisvės viduje – buvau maža
Suprasdavau, kai man sakydavo: „Ne“
O dabar ši laisvė netelpa manyje
Bet viduj yra riba Ištrūkt neleis, deja
Nes patirtis yra, bet tik dvejonės Verčia jaustis vėl atsargia
Iš praeities pasimokius, man Taip nesinori vėl sugrįžt į ją
Jei man kas nors parodytų Kuri kryptis teisinga
Kuria eiti, ką daryti man
Ir kojos virpa, bet einu tvirtai, nes Tu juk mokei nepalūžt
Ir kuriuo keliu nukreipsit žvaigždės?
Nebijau tų įspėjančių ženklų
Tikiu, lydės vien iššūkiai, pavojai
Visus po vieną aš įveikt galiu
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt, nei galiu
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt, nei išties galiu
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt
Nei išties galiu
Štai toks mano noras
Daug daug daugiau galėt Nei išties galiu
Jauti?
Kas vyksta?
Ne. Ne.
Mi Rey,
tu išlepinsi mus su savo magija.
Kad ir kas tai buvo,
tai buvo žavinga.
Ne aš tai padariau.
Ką?
Ir tai paveikė mano norus.
Ar tai kažkoks įspėjimas?
Manau, kad man ką tik pagrasino.
Kas drįstų tau grasinti?
Kas tai buvo?
Ir tu pajutai, tiesa?
Tas jaudulys.
Tai buvo džiaugsmas ir viltis,
ir galimybė, ir nuostaba,
be galo mylinčioje šviesoje.
Ar šviesa gali mylėti?
Nusišneku,
tiesa?
Suprasiu tą kaip „taip“.
Valentinai!
Atsitrauk.
Baisu.
Palauk.
Ne, ne, ne.
Gerai.
Labutis.
Palauk, ką darai?
Tai asmeniška.
Ką?
Kas tu?
Kažkuo primeni...
žvaigždę.
Gerai, negali būti.
Turiu galvoje...
Žinau, kad norėjau,
bet...
ne.
Taip?
Tai beprotiška.
- Mums patinka beprotiški dalykai. - Man vaidenasi.
Ką darai?
Valentinai, nevalgyk to.
Nesuveikė.
Kada prasidės magija?
O, kažkas nutiko.
Aš kalbu!
Kas galėjo pamanyti, kad mano balsas bus toks žemas.
Skanumėlis.
Magija kramtoma.
Blizgi ir aštri.
Gerai, turiu tūkstantį klausimų,
pradedant nuo
„Kaip man pavyko susisiekti su žvaigžde
per visą dangų?“
ir baigiant
„Kaip tai išvis įmanoma?“
Atsipalaiduok.
Atsakymas į visus tavo klausimus labai paprastas.
Ir jis yra?..
Tik pagalvok.
Mes niekuo nesiskiriame, tu ir aš.
Mes visi esame...
Priblokšti?
Ir padaryti iš to paties, labai ypatingo dalyko,
kuris yra...
Viltis?
Pabandykime kitaip.
Ar nenustebai Kai atsakymų danguj ieškojai?
Arba kaip gėlės vėjyje Be vargo šokdamos laisvai linguoja
Atsiranda medžio rievė O pušis tik iš sėklų?
Kas iš kartos į kartą seks
- Po tavęs - Ir manęs?
Kodėl mūs akys primena mažas galaktikas?
Ar nenustebai tada Atsakymų danguj ieškodamas?
Tikrai nėra sunku suprast Atsakymus padėsim rast
Jeigu vis bandai suprasti, kas esi
Neieškok taip toli
Danguje ar savam kieme Širdyje ar randuose
Jeigu nori sužinoti, kas esi
Tu esi žvaigždė.
Taip!
- Bum! Argi žado netekai? - Aha!
Na, aš visąlaik žinojau tai
Visata juk visa priklauso mums bendrai
- Gyvenam sistemoje - Saulės!
Mes esam tik maži maži ūkai Lyg darželyje
Gimėm iš supernovų Tokia istorija
Mes sužinojom paslaptingąją kilmę
- Iš žvaigždynų naudojame - Energiją
Mes valgome lapus, o jie geria saulę
Tai štai iš kur tie dujų burbulai Keliauja
Ei, vis tiek abejoji Teisybė trapi
Bet išvydus grybus Esmė bus aiški!
Tai jūsų dulkės yra mano dulkės? Fantastiška!
Bet išvydus grybus Esmė bus aiški!
Jeigu vis bandai suprasti Kas esi
Tu esi žvaigždė!
Tu šviesulys esi mene Net giliausioj tamsoje
Jeigu nori sužinoti, kas esi
Aš esu žvaigždė!
Štai kokia linksma alegorija
Kuri mane pakylėja
Lengviau suvokti ryte
Patys kuriam savo kilmės istoriją
Nemoku paaiškint gerai Žvaigždė už mane padarys tai
- Ir viskas greitai aiškėja - Kuriam savo kilmės istoriją
Tikrai nėra sunku suprast Tai taip arti aplink tave!
Jeigu vis bandai suprast, kas esi
Tu esi žvaigždė!
Pradėt, užbaigt ne taip svarbu Tapt dalimi tavęs skubu
Jeigu nori sužinoti, kas esi
Aš esu žvaigždė!
- Aš žvaigždė - Šiam pasauly tokia
- Ei, ei! - Kas atrodo gerai?
- Kas? - Aš, žvaigždė aš!
Žvaigždė – tu!
Mes pasauly kartu! Ei, ei!
Kas atrodo gerai?
- Kas? - Tu! Tu esi žvaigždė!
Kietas riešutėlis!
Niekada nejaučiau tokio ryšio.
Reikėtų taip dažniau.
Gaila, kad geriau nesutariame.
Ačiū, kad nesuvalgei manęs, Džonai.
Nėra už ką, Bembi.
Viskas gerai.
Tai neįtikėtina.
Mano tėvas sakė, kad mes surišti su žvaigždėmis.
Dėl to aš sugalvojau norą...
O dabar tu – čia,
dėl manęs.
Tai ką man...
Palauk, ar tu pildai norus?
O, ne, atsiprašau.
Aišku, kad ne.
Pamiršk, kad paklausiau.
Tiesiog nesu tikra, kaip tai veikia.
Troškau daugiau mums, savo šeimai
ir...
Ne, ne, ne.
Ne savanaudiškai.
Aš tik norėčiau, kad jų norai turėtų šansą.
Bet...
Matai, karalius Magnifikas laiko jų norus pilyje,
uždarytus tokiuose burbuluose,
jie labai gražūs,
bet ir labai užrakinti,
ir jis niekada jų negrąžins.
Ką tu darai?
Atsargiai.
Mano motiną nuskuto dėl tų siūlų!
Taip, tai pilis.
Sakai, kad patys turime juos atsiimti?
Bet jei paimsime juos, tai nebus vagystė?
Turiu galvoje, negalime...
Taip...
Jie jam nepriklauso, tiesa?
Na, gerai, bet...
Palauk!
Lėčiau. Mums reikia plano!
Specialiai taip padariau.
Atlekiu!
Iki!
Kas tai buvo?
Kas galėjo tai padaryti?
Kodėl nieko nėra?
Mi Rey, kas čia nutiko?
Nežinau, su kuo turime reikalų,
o šitos knygos bevertės!
Pakvėpuok.
Nenurodinėk man kvėpuoti.
Viską darau tam, kad tai niekada nepasikartotų.
Ir kai tau grasina, tu nekvėpuoji.
Tu susikoncentruoji.
Tokiai šviesai iššaukti reikėtų labai galingo burto...
Ne, tu pats sakai: „Uždraustoji magija nėra atsakymas.“
Karalius turi būti pasiryžęs bet kam, kad apgintų savo karalystę.
Pirmiausiai turi apginti save.
Tą ir darau.
Ne tokiais būdais.
Mes nieko nežinome apie šiuos puslapius.
Tu puikiai valdai magiją.
Bet su šia knyga...
Bijau, kad ji valdys tave.
Prašau, padėk tą knygą.
Jei nori atsakymų apie šviesą,
siūlau pažiūrėti į savo žmones.
- Jie tave myli. - Žinau.
- Jie bet ką dėl tavęs padarytų. - Žinoma, kad taip.
Tu esi gražiausias, mylimiausias karalius.
Tu teisi.
Aš esu gražus karalius.
O, mano meile, puikus patarimas.
Rožių karalystei labai pasisekė, kad tave turi.
Kaip ir man.
Viskas gerai.
Gali liautis bruzdėjusi?
Žmonės žiūri.
Labas. Sveiki.
Žinote, aš tiesiog...
Kas krepšyje?
Gerai.
Dabar gali išlįsti.
Ar čia pižama?
Ačiū. Jaučiuosi suprastas.
Gerai, susikaupkim.
Turiu pasikalbėti su Dalija.
Turi būti būdas patekti į karaliaus darbo kambarį.
Niekieno nepastebėtiems.
Taip. Pagavau mintį.
Žvaigždė gali kelti įtarimų.
- Kaip ir kalbantis ožys. - Ką?
Dėl to abu liksite čia.
Su vištomis?
Ar matei, kas ką tik iškrito iš tos...
Tuoj grįšiu. Pabūkit tyliai.
Nagi. Net ir tu turi pripažinti, Gabai,
ta šviesa vakar privertė jaustis neįtikėtinai.
Tikriausiai tai buvo užkeikimas.
- Sausainiai. - Sausainiai.
Ne! Šita partija skirta karaliui!
Su manim ką tik pasisveikino voverė.
Nežinau, ką į tai atsakyti.
Aš irgi nežinojau. Tiesa?
Turiu omeny, ką sakyti voverei?
Tikrai turėčiau atsargiau vaikščioti.
Jei palieti, išplauni.
Tai buvo netyčia.
Kaip? Kaip tau tai visada pavyksta?
Labas, kaip laikotės tu ir tavo vargšas Saba šįryt?
Po truputį.
Pasidarė smalsu.
Kaip maistas iš virtuvės pasiekia karalių?
Oficialūs patarnautojai nuneša jo patiekalus į valgomąjį.
O kai karalius valgo savo darbo kambaryje?
- Ką? - Kas nuneša tuomet?
Na, ten negalima įeiti.
Informaciją žino vos keli asmenys.
Įskaitant tave?
Be komentarų.
- Damos, prašyčiau. - Kas ten yra?
Nieko negirdžiu.
Dalija, jei žinai slaptą būdą patekti į karaliaus darbo kambarį,
privalai man pasakyti.
Kodėl? Kas tau darosi?
Palauk.
Ką darai?
Turiu surinkti kiaušinius.
Ne! Turiu omeny, leisk man. Padarysiu tai už tave.
Ne, viskas gerai, Aša.
Bet tu alergiškas!
Čiaudulys. Tai tau kenkia.
Ar bandai iš manęs atimti vištas?
- Žinai, kad Safis myli tas vištas. - Labai myliu.
- Viskas gerai, Aša? - Tu kažkokia keista.
Ką slepi?
- Nieko. - Gyvenimą reikia gyventi!
Ir nieko.
- Kas ten vyksta? - Kodėl tu suprakaitavusi?
Gali mums bet ką papasakoti.
Pasitrauk arba išlaušim duris!
Ne.
Gerai!
Vakar, po to, kai viskas įvyko,
sugalvojau norą
žvaigždei.
Tau kiek, penkeri?
Ir žvaigždė atsiliepė.
Viskas, damos.
Jūsų sparnai negali skristi, bet jūsų balsai gali!
Gerai, damos,
griausminga pabaiga!
Čia mano draugai.
Objektyviai žiūrint, tai neįmanoma.
Ką? Kodėl aš tave nuliūdinau?
Saimonui 18-a.
Jis jau atidavė savo norą karaliui.
Nepamenu, ką praradau.
Nepriimk jo.
Ne. Pasitrauk. Ne!
Ar tik man vienam aišku, kad tai blogai baigsis?
Nesibaigs, jei niekas neišsiduos apie Žvaigždę.
Magija uždrausta visiems, išskyrus Magnifiką,
kuris yra ir vienintelis, turintis teisę
pildyti norus.
Pats suteikė sau tą teisę.
Palauk. Žvaigždė pildo norus?
Ne, bet manau, kad ji nori padėti man siekti manojo.
Lyg geroji fėja.
Gyvenimas nėra pasaka.
Ko tu panorėjai?
Ne, žinai, ką?
Nesakyk mums. Nenoriu tame dalyvauti.
Tai karaliaus kvietimas susirinkti.
Prašau, Magnifikas negali sužinoti apie Žvaigždę.
Ir pažadu, mano noras nepridarys jums žalos ir niekaip jūsų nepaveiks.
Ar Rožių karalystės.
Tai nemenkas pažadas, Aša.
Bet mes tavimi pasitikime.
Tiesa... Kur ji dingo?
Kaip jai tai pavyksta?
Viskas gerai. Mes niekam nesakysim, Aša.
Taip.
Apie vištas.
Mes su tavimi.
Taip, Gabai?
Aš – ne skundikas.
- Ko tu man nesakai? - Gerai.
Vakar šiek tiek susiginčijau su karaliumi.
- Ką? - Tai ne taip paprasta.
Ir?
Dalija, ką darytum, jei sužinotum,
kad žmonių, kuriuos myli iš visos širdies, norai
niekada nebus išpildyti?
Turi omenyje savo Saba norą?
Ir, mano dėka, mano mamos.
Atėjau čia jų norų, kad galėčiau jiems juos grąžinti.
Atėjai vogti iš karaliaus?
Tai – ne vagystė.
Norai jam nepriklauso.
Negali tiesiog paprašyti Magnifiko, kad juos grąžintų?
Manau, kad praradau bet kokį šansą jo ko nors prašyti.
Štai kaip nusiunčiame maistą į karaliaus darbo kambarį.
Tobula.
- Naujas būdas laipioti! - Atsargiai!
- Mes netelpame. - Slenkuosi į galą.
Tu tuo tikra?
Magnifikas gali bet kada grįžti.
Todėl tau teks jį užlaikyti.
Prašau, geriausia drauge?
Kaip aš turėčiau užlaikyti karalių?
Ką nors sugalvosi.
Tu – genijė!
- Į kairę. - Keliaujam aukštyn!
- Turiu pasiekti skriedinį. - Ir važiuojam!
Atsiprašau, tiesiai tau į ausį.
- Ta šviesa vakar buvo neįtikėtina. - Ji buvo nuostabi.
Nieko panašaus nebuvau matęs.
Tylos!
Žinau, kad visi galvojate apie tą švieselę,
kuri sužibo vakar.
Švieselę, kurios aš neįsakiau ir neleidau!
- Taip! - Ką?
Tai buvo magija, nors ir gana netašyta ir mėgėjiška.
Ji taip pat buvo visiškai uždrausta.
Tarp mūsų yra išdavikas,
kuris pažeidė įstatymą.
Panaudodamas magiją jis sukėlė jums visiems pavojų!
Bet nesijaudinkite,
jis prieš mane nepakovos.
Ir galiu užtikrinti,
kad kai jį pagausime, jis bus griežtai
nubaustas.
Aša.
Tu labai lėta.
Manau, kad atvykome.
Už šių durų laukia nuotykiai!
Eime.
O, ne.
Ne. Jos užrakintos.
Aš jas išlaušiu.
Be ragų skauda.
Ką tu darai?
Žvaigžde, būk gera, nieko nesudaužyk.
Taip, bet ir nesikuklink.
- Kas vyksta? - Lėk tiesiu taikiniu.
Barstyk magiškas dulkes visur!
Viskas bus gerai.
Taip!
Ne!
Rožių karalystei reikia jūsų.
Bet kokia informacija labai padės.
Žinau, kad jūs niekada
manęs nenuvilsite.
Ačiū.
Jūsų didenybe, palaukite!
Prašau!
Taip, tęsk.
Gerai.
Sveiki.
Labas, aš esu Dalija.
Aš kepu jūsų Magnifiko sausainius.
Nuostabu. Kuo galiu padėti, Dalija?
Ačiū, kad paklausėte.
Sakėte, kad pravers bet kokia informacija.
Bet pragmatiškai kalbant, kas tiktų?
Tiesioginiai įrodymai?
Netiesioginiai įrodymai?
Iš pirmų lūpų? Iš antrų lūpų?
O kaip įtarimai?
Žinoma.
O kaip įtarimai?
Taip, bet kokie.
Bet kokia informacija apie asmenį, sukėlusį šviesą, padės.
Taigi, taip, įtarimai. Pirmyn.
Sakėte, kad tai mėgėjiška magija,
kodėl tuomet nežinote, kaip tai padaryta?
Ką?
Gal galėtumėte paaiškinti žodį „mėgėjiškas“.
Svarbu tai, ką jūs žinote.
Jūsų saugumas,
ir svarbiausia – jūsų norų saugumas.
Turite omeny, kad mūsų norai nesaugūs?
Žinoma, kad jie saugūs.
Kaip naujos.
Tikiuosi, jam jų nereikia.
Gerai, norai.
Tai durys,
Magnifikas pamojo ranka, ir jos tiesiog...
Gerai, o jeigu taip? Nieko?
Arba taip?
Taip? Ar šitaip?
- Taip! - Pavyko!
Komandinis darbas!
Žvaigžde, džiugu, kad tu smaginiesi,
bet turi susikaupti.
Prašau, surask mano Saba ir mamos norus
kuo greičiau!
Kaip galime būti tikri, kad mūsų norai saugūs? Niekada jų nematome.
Kodėl negalime jų pamatyti? Kodėl tokia taisyklė?
Ir kodėl mes jų neprisimename?
Klausimai po vieną.
Kad jau klausiame, kas būtų, jei norėtume pakeisti savo norus?
Geras klausimas, norai gali keistis.
Sustokime į eilę, visi galės paklausti.
Žinote, kas mus paguostų?
- Dar viena norų ceremonija. - Taip.
Visi pasijustume žymiai geriau.
Galėtume surengti ją dabar!
Ne! Ne dabar! Netinkamas laikas!
Norai!
Tylos!
Ar tik apie tai tegalite galvoti?
Norų pildymo ceremoniją?
Gerai.
To, kuris suras išdaviką,
noras bus išpildytas!
Ką?
Bet paklausykite!
To, kuris padės išdavikui,
to, kuris mane nuvils,
noras niekada nebus išpildytas!
Palaukite! Jūsų didenybe...
Gana!
Kaip įžūliai jie mane klausinėja!
Jie klausia tik todėl, kad jaučiasi saugiai tai darydami.
Būsiu su norais. Netrukdyk, nebent būtų gerų naujienų.
Nepakeisiu Jei veidrodžiai myli mane
Tokie genai
Jie ilgai tūnojo kosmose
Mane vadinkit Magnifiku Kaip Visagalį, nes daug galiu
Ugningas aš, ir neįkyrus Kiti giria, gerą širdį turiu
Tik pažiūrėkit
Rūbus Benito aš sugrąžinsiu
Na, jei tikrai reikės
Ir į pagalbą pirmas atskubėsiu, Henri!
Jei tavo namas griūtų Ar bėdoje tu būtum
Aš leisčiau tau gyventi Ir nuomos nereiktų mokėt
Tvarkyčiau jūsų buitį Visada šalia, jei širdį teks išliet
Aš duodu, duodu, duodu, duodu Juk visi bus dėkingi, turbūt
Ir ko gi noriu aš? Tos menkos pagarbos!
Ir štai kaip dėkojat man?
Ir štai kaip dėkojat man?!
Tu toks protingas Ką mažiausiai gali pasakyt
Ir daugiau, sutikit
Tu dailus, stiprus, nekuklus, drąsus. Ačiū!
Karalystę šią pastačiau Deja, skundžiatės, padėkos daugiau!
Ar gi jūs ne problema? Atlikit darbus už mane!
14-ka norų išpildžiau pernai
Na, juk procentas didelis
Karalium netiki tauta? Kokia siaubinga nepagarba
Aš visada jus palaikiau, taip Jei išties nepervargau
Nuo tada, kada gimėt ir jus sutikau
Ir štai kaip dėkojat man?
Ir štai kaip dėkojat man?!
Nenoriu to daryti Prisiekiau, nedarysiu
Bet hipnotizuoja vaizdai Kaip verčiasi puslapiai
Atsisakau netekti galių
Skysčių, burtų, dvasių, prakeiksmų
Bet ko kas šviesą sugrąžins atgal
Nebūsiu pririštas prie šios knygos
Beviltiški laikai Reikalauja skubių sprendimų
Apie ką aš čia? O, taip.
Išdavikai mūs mieste Bet tai nepalauš manęs
Lįskit lauk, o kur tiesa? Galbūt, tai tik netikra žinia!
Tie kas juos suras pirmi Tai išpildytas noras gerai!
Jei atvirai Saugoti jus apsimoka labai
Štai kaip dėkojat man?
Štai kaip dėkojat man?!
Turiu vietelę, kur galėsime dirbti.
Aš nebijojau, Sakina.
Nes kaip ir visos ožkos
aš tikiu, kad kuo didesnis iššūkis,
tuo prasmingesnis gyvenimas.
Saba...
Žinau, kad nenorėjai žinoti noro, kuris neišsipildys.
Bet dabar
gali jį išpildyti.
Jis toks paprastas,
toks tyras.
Aša, žinau, kad manai daranti gerą darbą, bet...
Niekada nereikėjo atiduoti noro Magnifikui.
Jis...
Jis priklauso man.
Saba...
Aša, galbūt aš niekada nieko neįkvėpsiu,
bet dabar bent jau galiu pabandyti.
Grįšiu paimti ir tavo noro, mama.
Teisingai, Aša.
Tave įdavė.
Kur ji?
Kur yra žvaigždė?
Jūs čia nieko nepametėt.
Kaip tai padarei, ką?
Kokius burtus panaudojai?
Aš nemoku burti.
Išplėšei žvaigždę iš dangaus
ir panaudojai ją, kad mane apvogtum.
Norai jums nepriklauso.
Niekada neketinote išpildyti mano Saba noro.
Jis nusipelnė jį atgauti.
- Jie visi nusipelnė... - Sakiau tau,
aš nusprendžiu, ko jie nusipelnė.
Prašau, jūsų didenybe.
Ji suklydo. Tai daugiau nepasikartos.
O, žinau, kad nepasikartos.
Kažkur matytas, Sakina?
Mano noras.
Taip, tavo noras, kurį atidavei man saugoti,
nes visi žinome, kas nutinka norams
realiame gyvenime.
Jie sutrypiami.
- Mama! - Sakina. Ne!
Kas tai?
Kokia dovana.
Visą šį laiką saugojau norus nežinodamas,
kokia galia juose slypi.
Jaučiu, kad galiu padaryti
bet ką.
Žvaigždė.
Privalau ją gauti.
Eime! Greičiau!
- Kas tai? - Ei!
- Ar ten siūlai? - Greičiau.
Kaip naminis gyvūnas naminio gyvūno
prašau, padėkit mums!
Atsargiai.
Jau, Sakina. Laikykis!
Pasiekėme žemės kraštą.
Ten yra valtis.
Greičiau.
Eikit, grįžkit į tvartą.
Jei kas klaustų, apsimeskit kvailiais.
Siūlau plaukti į salelę.
Ji arčiausiai. Galime ten pasislėpti.
O, ačiū.
Mama?
Šis jausmas mano širdžiai pažįstamas.
Tai sielvartas.
O, nenorėjau, kad tai nutiktų.
Žinau, mažute.
Buvau kvaila manydama, kad tai kažką pakeis.
Nereikėjo sugalvoti to noro.
Tiesa.
Mano noras pakišo koją mano šeimai.
Dabar visiems Rožių karalystės gyventojams gresia pavojus
per mane.
Aša, ne.
Visiems gresia pavojus
dėl Magnifiko.
Mūsų mielasis Rožių miestas.
Tavo tėčiui plyštų širdis,
jei sužinotų tai, ką žinome.
Žinau, ką galvoji,
aš galvoju tą patį.
- Labai jus abu myliu. - Kas darosi?
- Kai pasieksite salelę, -Aša.
- pasislėpkite. - Ką tu darai?
Privalau jį sustabdyti.
- Ne! - Tai per daug pavojinga!
Aš tai pradėjau.
Aš turiu tai užbaigti
dėl visų.
- Aša! - Ne!
Aš nemoku plaukti!
Puiku.
- Ryklys! - Ką?
Ne, ne. Nemačiau ryklio.
Tik praktikuojuosi.
Pažaboti žvaigždę...
Burtų lazdelė.
Tokia galinga burtų lazdelė, kad net naktis paklus mano įsakymams.
Tobula.
Šermukšnio šaka,
išmirkyta Toleno eliksyre.
Lydyta geležis stiprybei,
varis kirčiui.
Ir svarbiausia,
trijų nekaltų širdžių galia.
Drįsote abejoti manimi
ir tuo, ką dėl jūsų darau.
Nenusipelnėte norų išpildymo.
Bet mano dėka
pasitarnausite didesniam siekiui.
Mano meile.
Toks liūdesys.
Taip!
Amaja, mieloji, ateik! Ateik!
Susipažinsi su mano naujuoju žaisliuku!
Čia tai galia.
Ar aš švyčiu?
Jaučiuosi taip, lyg švytėčiau. Taip?
Kaip tu galėjai?
- Žinai, kad uždraustoji magija yra... - Nuvertinta?
Kaip mane nuvertino mano žmonės.
Ta mergaitė.
Tai jos kaltė.
Ji išplėšė žvaigždę iš dangaus,
kad sugriautų viską, ką pastačiau.
Aša?
Ne, ji tenorėjo atgauti savo šeimos norus.
Palaikai išdavikę, Amaja?
Ne. Ne.
Juk žinai, kad niekada nepalaikyčiau Rožių karalystės išdaviko.
Tikiu tavimi nuo tos akimirkos, kai susipažinome.
Kartu pastatėme šią karalystę.
Nėra nieko svarbiau už ją.
Nuostabu.
Eime, paruoškime sceną.
Einu medžioti!
Žinote, tai tik duobė kelyje.
Milžiniška, dideliausia duobė.
Turime surasti Daliją ir kitus.
Matau tik pėdas.
Tik pažiūrėkit į tuos vargšus žmones!
Aša pavogė ir sunaikino jų norus.
Ji turi už tai sumokėti!
Sako, kad jos šeima dingo.
Lažinuosi, kad ji juos nužudė.
Visa tai atrodo neteisinga.
Jūsų veidai!
Viskas gerai. Jums viskas gerai.
Tai tik šviesų žaismas.
Žinai, kad myliu tave, Rožių mieste.
Karalienė atrodo išsigandusi.
Gerai, gana žaisti.
Manau, kad galvojame tą patį,
ir vėl.
Palauk, atsargiau!
Tikriausiai svarstote, kodėl čia susirinkote.
Taip, viena laukinė paauglė laksto su žvaigžde
ir naikina norus.
Bet
spėkite, kas nepabūgo
ir apie ją pranešė.
Griausmingais plojimais pasitikite
Saimoną Odonohju!
Saimonas?
Suprantu, suprantu!
Buvau ne ką mažiau nustebęs nei jūs.
Mūsų apsnūdęs Saimoniukas.
Nereikia nervintis, Saimonai.
Didžiuokis! Parodyk savo džiaugsmą!
- Jūsų didenybe? - Ojei.
Žinau, kalbanti pelė,
bet nepanikuokite.
Aš labai švari
ir turiu perduoti jums svarbią žinutę.
„Kartą sakėte, kad dosnumas yra Rožių karalystės pagrindas.
Matau jūsų akyse baimę,
bet Rožių karalystei dabar pat reikia jūsų pagalbos.
Su meile, Aša.“
„Su meile“ aš pridėjau.
Gerai. Iki.
Taigi, mielas Saimonai,
ar tu pasiruošęs
pamatyti savo norą?
Būti karaliaus narsiausiu,
drąsiausiu ir ištikimiausiu riteriu!
Tik ne ištikimu draugu.
Su dideliu malonumu
išpildau didžiausią tavo širdies troškimą.
- Tegyvuoja karalius! - Tegyvuoja karalius!
Argi tai nenuostabu?
Jūsų didenybe, yra dar šeši išdavikai.
Dalija, Gabas, Darijus,
Safis, Hala
ir Bazima.
Suraskite juos, kad jie sumokėtų už savo išdavystę.
Suraskite Ašą, kad gautumėte atlygį.
Bet svarbiausia –
raskite man tą žvaigždę,
kad turėčiau galią
išpildyti visus jūsų norus!
Mes aklavietėje.
Aklavietėje su netašytu raudonmedžiu.
Geros radybos, Valentinai.
Mano subinė rado.
Tai tu čia būni, kai išsėlini, ką, Bazima?
Ačiū, kad parodei.
Introvertai nusipelnė šventyklos.
Džiaugiuosi už tave.
Mes čia saugūs.
Ne, mes niekur nesaugūs.
Mes – bėgliai, Ašos dėka.
Ji sakė, kad tenorėjo atgauti savo šeimos norus.
Ir tu ja patikėjai?
Tai tiesa, Gabai.
- Slėpkitės! - Mes visi mirsime!
Labas, Aša.
Prašau, pasakyk, kad nesunaikinai tų žmonių norų?
Žinoma, kad nesunaikinau.
Tai Magnifiko darbas.
Tikėtina istorija.
Palauk, karalius tikrai elgėsi baisiai...
baisiai...
Baisiai.
Atrodė, kad Saimonas kentė skausmus.
Taip, o tada paėmė ir mus išdavė.
Mes pasmerkti!
Ne, jeigu kovosime.
Apgavo jus Magnifikas toks nėra, kokiu dedasi
Jis žiauresnis Nei aš kada nors galėjau manyti
Sugalvojau norą, bet žvaigždė nukrito Nesitikėjau, nenumačiau
Dėl to aš nesigailiu, taip įvyko
Dabar žinau, koks jis
Nes tikrą veidą pamačiau
Kaltina mane, jog norai yra nesaugūs, Tai juk grynas melas
Žinau, negaliu to viena padaryti
Jei ne mes, tai kada ir kas?
Jeigu kovot, jis vistiek laimės
Nugalės, žinodamas ką aš žinau
Nueis toli, jam ribų nėra
Nustot kovot negaliu, deja
Tik prisiekt
Šios žinios ves pirmyn mane!
Kilkim! Taip! Ne viena jau pavargau nuo to!
- Kilkim! - Taip!
Mes trepsime tik kovingai Tam, tam, tam
Taip!
Manau, nežino kas jo dar laukia!
Tai revoliucija, „drebėk“ šaukiam!
- O jis to tikrai nesitikės - Aha
Kur mus ši vienybė nuves Jis drebės
Drebės
Žinodamas, ką žinom mes
Ir nieks nežino, ar pavyks
Bet mes nesitrauksim Atgal juk nebėgt
- Nuo savęs - Savęs
Žinodamas, ką žinom mes
Ar jis žino, kuo mes tampam
Mūsų būgnų garsas skamba
Aš buvau švelni, dabar jau ne
- Malonu kartu drauge - Ir atsiimsim, kas priklauso čia
- Jis tik nežino - Su kokia jėga
Mačiau daugybę Dalykų blogų baisių
- Bet jam patinka - Tik jis pats
- Jo galia - Galia
Jis žino tai, jog žinom mes
Gėris ištirpo jo viduje
Likau apkvailinta Meilės man nesuprast
- Neee - Aaa
- Žinojau ir žinau - Žinau
- Žinojo jis
Žino jis ką, žinoma mes.
Labas.
Jūsų didenybe, tai – žvaigždė.
Tu nepakartojama.
Privalote žinoti,
Magnifikas pasitelkė blogiausią magiją.
Jis nori sugauti Žvaigždę.
Jis nori pasiglemžti visą tavo energiją sau.
Tuomet Žvaigždei reikia kuo skubiau išvykti.
Ne. Jei kas ir išvyks,
tai būsi tu.
Žvaigždė pasiliks, kol išlaisvinsime norus.
Tai reiškia, kad turite planą?
Žinoma, kad turime planą.
Fantazijų šalis danguje?
Gal geriau Niekados šalis?
Tobula auklė jūsų siaubingiems vaikams?
Šitą sprogdinam!
Tikra meilė, kaip miela.
Štai tau ir tikra meilė.
Mi Rey!
Aša su Žvaigžde buvo pastebėtos miške.
Tikrai?
Kaip pasisekė.
Gal surinkti gyventojus,
kad pamatytų, kaip ją pagauni?
Pastaruoju metu dažnai juos sukviečiame, nemanai?
Juokauju!
Tegul gaudžia trimitai, Amaja.
Pargabensiu mergaitę ir žvaigždę!
Gerai. Turime darbuotis greitai.
Ir tyliai!
Nuvesiu Magnifiką kaip galima toliau.
Kai tik jis išeis iš pilies,
skrisk padėti kitiems išlaisvinti norus.
Žinau, gerai?
Aš irgi nerimauju.
Palauk. Ką darai?
O, lazdelė.
Gerai.
Ką man su ja daryti?
Ji stebuklinga.
Ačiū.
Turi eiti. Dabar.
Gerai. Man pavyks.
Ką?
Nagi.
Gerai.
Sėkmės, Aša!
Iššūkis priimtas.
- Oho. - Labas.
Per širdį mes suprantame pasaulį.
O, žiūrėkite, karšti gėrimai.
- Žvaigžde! Štai kur tu! - O, kaip gerai!
Viskas, žmonės.
Pirmiausiai atidarome stogą,
o tada Žvaigždė grąžins norus.
Karalienė sakė, kad reikia ieškoti milžiniškų skridinių.
Gal šitų skriedinių?
Lipkit!
Kaip sako mano mama:
„Jei kas nors nukrenta,
palikit jį!“
Ne, drauguži, mes to nedarysime.
Gali grįžti, nes aš nekenčiu aukščio.
O, gražu!
Ir kylam!
O, kaip aukštai.
Štai. Obsidiano aliejus
apsaugai nuo puslapių.
Atrodo kaip receptų knyga
pradinukams.
Ieškok bet ko apie burtų lazdelės sulaužymą, magijos atrišimą
ar bent jau
kaip panaikinti jos poveikį jam.
Visiškai tavęs nesuprantu!
Jis nejuda!
Stengiuosi iš visų jėgų.
Ei, Darijau, drauguži!
Jį ne šiaip sau vadina skridiniu!
Dabar ne laikas mįslėms!
Nagi. Tai taip akivaizdu, kaip ir mano barzdelė.
Turite traukti vienu metu.
Skaičiuoju.
Vienas.
Du.
Devynios begalainės.
Dvidešimt abėcėlių.
Palauk, ką?
Aš nemoku skaičiuoti.
Dabar!
Viskas. Iš visų jėgų!
Ne!
Jis tapo praktiškai neįveikiamas.
Joks metalas nesulaužys jo lazdelės.
Joks burtas nepanaikins magijos.
Ir niekas negali jo parvesti atgal.
„Kartą panaudojęs uždraustąją magiją,
įsipareigoji jai amžinai.“
Negaliu pasukti!
Negaliu liautis spoksojęs.
Klausyk manęs, lazdele.
O vargeli.
Mums reikia daugiau svorio!
Na, šuolis nėra nukritimas.
Gerai jau, gerai!
Už Rožių karalystę!
Visi šokit!
Aš mirsiu!
Aš gyvensiu!
Ar tai mūsų norai?
- Turėtų būti. - O, norai laisvi.
Norai. Ji juos išlaisvino.
Mūsų mergaitė.
Nagi.
Saba, tau šimtas metų.
Bet mano valia stipri. Taip!
Jiems pavyko!
Ne!
Nesvarbu. Pavėlavai.
Aša,
Magnifikas niekada nevėluoja.
Saimonai?
Žvaigždė!
Tikrai manai, kad gali mane įveikti?
Ačiū, Džonai!
Nėr už ką, Aša!
Prašau, neskriausk manęs.
Ne manęs turėtum bijoti.
Bū!
Žvaigžde!
Staigmena.
Labas vakaras, Rožių mieste!
Oho, šiąnakt šviečia žvaigždės.
Išskyrus tave.
Pakliuvai į spąstus, ką?
Bet matai, ką galiu pasakyti?
Labai nemėgstu, kai mane išduoda.
Tai tu išdavei savo žmones!
Ne.
Man jau gana jūsų.
Jūsų didenybe!
Tavo triukas nesuveikė, Amaja.
Vis tiek gavau tai, ko norėjau.
Kas tai?
Negali išlaisvinti norų.
Jie mano!
Dabar nusilenkite savo karaliui!
Žvaigžde, pasitrauk iš ten!
Ne!
Aša!
Sveikutė, Aša.
Smagu, kad prisijungei.
Kaip klostosi
„noro perėmimas į savo rankas“?
O, palauk.
Man visai nerūpi.
Labutis.
- Padarykime tai! - Žvaigžde!
Ne!
Taip.
Veidrodėli, veidrodėli,
kas pasaulyje gražiausias?
Aš!
Ne!
Aš laimėjau.
Norai tikrai išsipildo.
Tu nenusipelnei Žvaigždės!
Sakiau tau, kad sprendžiu aš!
O. Nė negalvok!
Daugiau nebus jokių norų prašymų žvaigždėms!
Tiesą sakant, daugiau nebus vilties,
nebus svajonių,
nebus pabėgimo.
Bėkit!
Nebus galimybės maištauti.
Nebus kam pasakoti pasakų.
Niekas daugiau man neprieštaraus!
Tu... esi...
niekas!
Mes... esame...
žvaigždės.
Ir žvelgiu aš į žvaigždes iš sielos
ir kaip ženklą meldžiu išvysti tai
Tikrai turi išmokti pasiduoti.
Jei šalia manęs galėtum būti tu
Būsim didesni už jo magiją kartu!
Štai toks mano noras
Tylos!
Štai toks mano noras
- Štai toks mano noras - Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt, nei išties galiu
Su lig kiekviena nauja karta Mes jautėm
Jog ilgai neteks to laukt
Praeity nesikapstėm Žinojom ką daryti, nuskęst ar plaukt
Valdė abejonės pažadėjus dėl saugumo
Bet dabar mes esame tikri
Viltis nebekeis jau kitų mūsų norų Mes išmokom likt tvirti
Ne!
Liaukitės!
Ir mes žvelgiam į žvaigždes iš sielos
Nebebijome įspėjančių ženklų
Sutinkame akimirką lemtingą
Mes galim ją priimt, jei mes kartu
Štai toks mano noras
Ne!
Daug daugiau galėt, nei galiu
Tai mano norai!
Štai toks mano noras
Daug daugiau galėt
Nei aš galiu
- Mums pavyko! - Jie laisvi!
- Mano noras. - Jis gražus.
Aš jį įgyvendinsiu.
Nekantrauju pradėti.
Tas jausmas.
Grįžk namo.
Štai kur tu.
O, mano gražusis noras.
Mama, atgavai savo norą.
- Mažyte! - Aša!
Labai dėl tavęs džiaugiuosi.
O, šitas vyrukas.
Kaip pasiaiškinsi?
Aša...
Atsiprašau.
Labai atsiprašau.
Nesitikiu, kad man atleisi.
Aš taip bijojau gyventi be...
na...
be viso savęs.
Ir baisiai norėjau juo tikėti.
Ir aš.
Mes visi norėjome.
Niekada nepasitikėk gražiu veidu.
Todėl leidžiu laiką su jumis.
Eikš čia.
Sveiki?
Čia jūsų karalius.
Amaja, kaip gerai!
Matai, ką jie man padarė?
- Na, tau patinka veidrodžiai. - Nejuokinga.
Ištrauk mane iš čia tučtuojau.
Ne.
Ką? Po visko, ką padariau dėl tavęs, dėl Rožių karalystės,
šitaip man atsidėkoji?
Tokios padėkos nusipelnei.
Pakabinkite ant sienos
požemiuose.
Prašau, ne! Požemiuose labai dvokia!
Tegyvuoja karalienė!
- Mums niekada nereikėjo Magnifiko. - Magnfiko, Šmagnifiko.
Atleiskite. Čia. Ji čia.
Karaliene Amaja, radau ją!
Jūsų didenybe!
Girdėjau, kad norėtum skraidyti.
Na, Piteris nori pastatyti skraidančią mašiną.
- Labas! - Turėtumėte dirbti kartu.
Sakykite, kuo galiu padėti.
Aš tik pradedu.
Tai daug daugiau nei galvojau įmanoma.
Svajoju apie utopinį metropolį, kur visi žinduoliai būtų lygūs
ir dėvėtų drabužius!
Palauk. Kur tu dingai?
Žinau.
Atsiprašau, kad ją sulaužiau...
Palauk, čia burtų lazdelė?
Gerai, ačiū, bet ne.
Man nesiseka magija.
Turiu galvoje, apvilkau medį suknele.
Aš paimsiu už ją.
Ji skirta Ašai.
Bet ką man su ja daryti?
Būk mūsų geroji fėja. Ką daugiau?
Ne, aš negalėčiau.
Galėčiau?
Ačiū.
Gerai.
- Atsiprašau! - Klara!
Ir jums dar neaišku, kodėl aš niurzgu.
Esu tikra, kad Žvaigždė jai padės, tiesa?
O, ne.
Per daug gerai tave pažįstu.
Greitai išvyksi, tiesa?
Kad ir kiti galėtų prašyti norų.
Pasiilgsiu tavęs.
Mano balsas labai aukštas, kai verkiu.
Valentinai.
Na, greitai nereiškia šį vakarą.
O, kaip gerai!
To man būtų jau per daug.
Šiaip ar taip man tik trys savaitės.
Žvaigžde, kaip galime tau atsidėkoti?
Tai paprasta.
Ir toliau galvokite norus.
Ir jie visi gyveno ilgai ir laimingai
NORAS