Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kaj je to?
Seznam želja.
Ne bova imela veliko želja, ko prispeva, toda...
Vedela bova vsaj to, kako začeti.
Zato jo ljubim.
LESTEV
Katera postaja je to?
Nobenega znaka ne vidim.
To so rudarji iz rudnika urana, gospa.
Umakni se, stari.
Film so navdihnili resnični dogodki in zgodbe.
Bukarešta, komunistična Romunija
Tovariš direktor,
kaj menite o katastrofi, ki nas lahko doleti?
Katastrofa? Kakšna?
Jedrska eksplozija, jedrska elektrarna, ki jo je razneslo v Rusiji,
v Černobilu. Oblak prihaja naravnost k nam.
Dobro jutro, maestro. -Dobro jutro, mladi mož.
Poslušaj, ima gledališče protijedrsko zaklonišče?
Mislim, da ga nima več.
Mislim, da so kompleti tam, poskrbite zanje.
Bomo.
GLEDALIŠČE
Je vse v redu, Pepe? Kar udobno sedi na prestolu.
Ti pametnjakovič, boš že prišel k meni, da ti dam žganje iz Zalaua.
Dobro jutro. Kako je tehnični oddelek?
Delamo, maestro.
Rad bi ti predstavil novega izvršnega direktorja gledališča,
tovariša Constantina Višana.
Dobrodošli v našem gledališču, tovariš direktor.
Resnično smo vas potrebovali.
Srečno.
Gospod.
Presneto, slep je.
Slep kot kura.
Tule je kopija za vas,
tovariš Ciuca jo je že dobil v odobritev.
Zveze imate, tisti zgoraj vas imajo radi.
Medtem ko čakamo na pisno odobritev, bomo začeli z branjem.
Branje...
Poljubček.
Ja, v svoji pisarni sem.
Ne skrbi.
Stari psi so prevohali veliko riti.
Se učite igrati klavir, tovariš Ciuca?
Ne, jaz ne. Moja tajnica.
Tovariš Condiescu, odkrit bom z vami.
Mislil sem, da romana Bratje Karamazovi
ni mogoče prirediti za oder.
Zame je to šok, velikanski intelektualni podvig.
In velikanski uspeh.
Diskretna zameglitev mističnega izvora,
česar sem se najbolj bal, je neverjetna.
Če to prihaja iz ust pristnega intelektualca, kot ste vi,
je to še posebej laskavo in pomirjujoče.
Priznati moram, da sem bil zaradi odobritve zelo živčen.
Ni še odobreno.
Tovariš minister, novi minister, se je hotel prepričati in je tekst poslal...
Nimam časa.
Prosim?
Nima časa, tovariš.
G. Valeriu,
pripravila sem juhico s popečenimi kruhki in pečeno meso.
Pozneje, pozneje.
Biti moramo potrpežljivi,
Potrpimo še malo...
Kako so lahko "Iskalci" najboljši vestern?
Film zapada v stereotipe, ki jih prikazuje.
Mož, ki je ubil Libertyja Valancea, ga daleč prekaša.
Oana, kdaj začnete snemati? -Kmalu. Bi mi pomagal pri zvoku?
Seveda.
Costache!
Pozen si. Mislila sem, da so te zapeljali komunisti.
Ne, uspelo se mi je izmuzniti.
Prinesel sem ti darilo. -Kaj?
Presenečenje za vse.
Dame, anonimni študentje ali kakor tovariši hočete, da vas imenujem,
upam, da se imate lepo,
ker je zdaj tukaj za vas... Božiček!
Umetnik, umetnik, pridi noter!
Dober večer, dober večer!
Pohitite!
Pridite, vsi sem...
Kje si našel tega reveža?
Na snemanju, stradal je na televizijski postaji.
Dajmo, vstavi kaseto. -Moral sem iti okrog černobilskega oblaka.
Rudolfov nos se je močno svetil...
Ta Božiček je super, kaj? -Lani je imel kratke lase.
Prepričana sem, da sem seksala z njim, po avdiciji v Piatri Neamtu.
Ne.
Božiček, čudovit si. Bi kaj spil?
Ja. Sit sem že mleka in piškotov.
Ne pozabite, da vas vse opazujem.
In ponoči, ko spite, bom prišel v vaše sanje in jih izbrisal.
Pa ne zdaj...
Ja, mama.
Ob tej uri? -Ja, Oana, ob tej uri.
Reševalci so odpeljali Ticuja. Zdaj je v bolnišnici, ja.
Oče je v bolnišnici. -Njegovo srce, kajne?
Mama, kaj se je zgodilo? -Padel je na terasi.
Je vaša zabava končana?
Prav, se bova kasneje pogovorili.
V redu. Če ti je prav, bi ostala tukaj. Prav?
Ne...
Victor Brauner.
Je originalen? -Seveda.
Mami bo zelo všeč.
Jasno. V tujini je zelo drag.
Dragec. -Ja.
Dragec.
Pohiti! -Ja?
Veš, da zjutraj ne morem dolgo čakati.
Vem.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Vse huje je.
Mislim, da je mehur.
Črevesje, Andrej, prekletstvo te družine.
Poslušaj...
Ne, ne tukaj. Zgoraj.
Zgoraj.
Mislim, da nam na podstrešju zamaka.
Obljubim, da bom poskrbel za to.
Več časa bi moral biti z nama.
Se spomniš, kaj si mi rekel na vlaku z rudarji?
Da me ljubiš in da me boš ljubil vse življenje
in da če ljudje ljubijo tudi po smrti, me boš večno ljubil.
Obljubim, ko se vrnem, bom poskrbel za otroško sobo.
Ja, seveda.
Obljubim.
Ja.
Avram!
Ja. -Hotel sem samo... Počakaj.
Hitro povejte.
Poslušaj... -Mudi se mi.
Mi lahko posodiš 200 lejev?
V trgovini imajo sladkor in rastlinsko olje
in rad bi dobil tudi svoj obrok bencina.
Če moja princesa izve, me bo ubila, saj nama bo zmanjkalo denarja.
In tudi otroci pridejo... -Ja, ja...
Vrnil ti bom čez en mesec.
En mesec. -En mesec.
Največ.
Predstavo Bratje Karamazovi so odobrili.
Višje oblasti je še niso odobrile.
Delajo kot hudič...
Maketa scene. Dragoš vam bo pozneje pojasnil, kako deluje.
Maja, kostumi kot običajno.
In zdaj, igralska zasedba.
Malo se bom usedel. -Ja.
Fjodor Karamazov, stari oče.
Uganite.
George, čestitam.
Končno, kajne? -Nehaj že.
Kakšno presenečenje.
Nadaljujmo. Ivan Karamazov, Alexandru Prezan.
Bravo, tovariš.
Dmitrij, drugi sin, ki je ženskar...
Zagotovo je med nami... -Ve že iz garderobe.
In zdaj eksperiment.
Smerdjakov, nezakonski sin...
Horia Fainaru. -Dovolite?
Ga lahko igram brez govorjenja?
To bo najbolj smešna vloga v mojem življenju.
Lahko narediš, kakor hočeš, vseeno bo dramatično.
In zdaj dekleta.
Katerina Ivanovna, Diana Cantuniari.
Ljubim te, mladi Mareš.
Vzela bom... -Grušenjka, Ana Olari.
Liza, mala Liza... -Če je gola, bom jaz.
Študentka prvega letnika... -Slika?
Lidia Mocanu. -Poznava se.
Izpit ima na faksu in mi mogla priti.
In zdaj, veliko presenečenje,
Aljoša Karamazov...
Tudi jaz.
Andrej Avram.
Prišel je iz deželnega gledališča... -Je iz brigade?
Amater? -Trenutno je sodelavec TV-oddaje.
Pokliči ga sem. -Andrej, pridi sem, prosim.
Pridi, dragec.
Vzemi besedilo. -Pridi sem.
Prosim. -Da te vsi vidijo.
Vso srečo, mladenič, srečno.
Samo trenutek, prosim.
Tovariš Višan, ki danes ni mogel priti sem,
vas vabi na kozarček penečega vina.
Originalnega.
Stric George?
Žena, otrok in slava, srečen človek si.
Ljuba moja, če si mi prišla povedat, da sem srečen,
pomeni, da je sreča že minila.
Torej sreča ne obstaja.
Sreča?
Nazdravimo naši zasedbi in, o čemer ne dvomim, našemu uspehu.
Naš vložek je sama duša človeštva.
Karamazovi postavljajo nekaj temeljnih vprašanj
o človekovem odnosu do Boga in do samega sebe.
Pričakujte, da bo vaša duša na preizkušnji.
In Dostojevski nam pokaže pot, najti moramo moč, da ji sledimo.
Na zdravje.
Kako ne bi imel rad gledališča? -Na srečo.
Si videl, stric George?
In katera je bila tvoja največja vloga do zdaj?
Po številu vrstic besedila?
Ne, po pomembnosti.
Odvisno od tega, kaj je zate pomembno. -Zame?
Kaj pa vem, recimo dobiti aplavz pred finalnim gongom.
Ti povej, Fainar.
Pomembno je, kar Diana Cantuniari reče, da je.
To je prvo pravilo v ženskem gledališču.
Mladi mož, ne izgubi navdušenja.
Takšna pač je, pasja, ko se čuti ogroženo
ali ko išče nevarnost.
Ja. Razumem, da nihče nima razloga, da bi mi zaupal. Ne še.
Zaupanje?
Dobra.
V naslednjih mesecih boš potreboval veliko zaupanja.
Živjo! Tukaj sem.
Andrej Avram.
Avdicija za "Trigorina"
Živjo. Mlad in nadarjen.
Jaz... Kako naj povem?
Govoriš o slavi, sreči,
o zanimivem in bleščečem življenju.
Ampak, oprosti, zame so vse te lepe besede
kot dragulj, ki ga nikoli ne dobim.
Ti si zelo...
Obrni se proti dvorani, dragec, občinstvo je tam.
Zelo mlad si in zelo prijazen,
velikokrat te obvladujejo trdovratne misli,
dan in noč razmišljaš samo o luni, na primer.
Svojo luno imam.
Je iz Piatra Neamta? -S podeželja je.
Prijatelji me niso obravnavali kot...
Še enkrat bom začel.
Ne, dovolj je.
Zamudil si in pozabil si nekaj besedila.
Zmorem več, čutim, da zmorem. -In zelo poln samega sebe si.
Hvala.
Ampak bil sem dober...
Dober večer.
Zamudil je v gledališče, zamudil je na zabavo.
Vsaj dosleden je. Pridi.
Živjo, Andrej Avram. -Anda, me veseli.
Kako je z nogo? -Ozdravljena.
Tvoj Trigorin je bil odličen. -Hvala.
Vesel bi bil, če bi rekla, da si videla še koga bolj bednega od mene,
ko si bila zadaj.
Vem, kdaj je nekdo dober, ker neham risati.
Tvoja avdicija je bila res dobra, govorili so o tebi.
In ti si bila slučajno tam?
Ne. -Kaj pa potem?
Si igralka? -Ne, niti slučajno.
Privlačijo me kostumi, scenografija, želim odkrivati svet, igralce,
kako čutijo, živijo, kako jim uspeva...
Božiček! Si končal tukaj?
Andrej, to je moja hči Oana.
Živjo spet. -Živjo.
Kakšno presenečenje. -Točno to je rekel, ko sem se rodila.
To je bilo vse, kar sem lahko spravil iz sebe. Pojej kaj, daj.
Usedi se sem, ljubica.
Veš, da...
Odobrili so ti potni list.
Kupite šopek rož. Prosim, prosim vas.
Dobro, jutro, maestro. -Dobro jutro, mladi mož.
Zdravo. -Zdravo.
Začnimo.
Andrej, tvoja prva vrstica, prvi prizor, z Georgeem.
Preskočili bomo del pred... Dajmo, začnimo.
Prišel sem prosit za vaš blagoslov.
Rad bi stopil v samostan... -Andrej, usedi se.
Poglej, če bi bil George živčen, bi me skrbelo.
Ampak v tvojem primeru ni problem, daj no.
On bo govoril o čustvih, samo poglej ga.
Dajmo.
Prišel sem prosit za vaš blagoslov...
Prišel sem prosit za vaš blagoslov.
Rad bi stopil v samostan, še posebej, ker so me menihi
sprejeli v noviciat.
Andrej, zelo dobro.
George, v tebi bi rad videl premetenost
starega satira, ženskarja, alkoholika.
Spomnili smo se moje mame.
Vem, da je oče Zosima naredil nate globok vtis.
Moj fant hoče postati menih? Je to tisto, kar hoče tvoja dragocena duša?
Dobro, dobro, nimam kaj reči.
Torej boš šel po cerkveni poti, kaj?
Na maminem grobu...
Na maminem grobu sem začutil, da to želim z vsem srcem...
Tak si kot tvoja nora mati!
Lepo, da si ji tako podoben. Če sem iskren, se mi smiliš, Aljoša.
Zelo mi je žal. Ne vem, ali mi boš verjel,
toda zlezel si mi pod kožo, moj dobri fant.
Tam boš imel vsaj priložnost moliti za nas
grešnike, ker smo se preveč zabavali.
Ni mogoče, pravim, da potem ko grem rakom žvižgat, ne...
Dobro, dobro, dovolj je... In zdaj malo smeha...
V njihovem kraljestvu, dokler... -Malo smeha.
Pusti me za trenutek, prosim... -George!
In potem vas vprašam, od kod jim vile?
Obstajajo v posmrtnem življenju takšne tovarne?
In povem vam, če vile ne obstajajo, jih je treba izumiti
za tvojega očeta barabo, kako bo drugače pravica?
Tam vile ne obstajajo!
Kako veš, da ne?
V samostanu, boš videl, si boš premislil.
Moj dobri fantiček... Moj angelček!
Moj nebeški angel!
Andrušenka, poglej me za hip, prosim, s svojimi angelskimi očki.
Ne bom igral in buljil v steno.
Žal mi je, povsod sem pogledal. Našel sem le eno iz l. 1950 in to iz l. 2000.
Kaj naj bi naredil? Prinesel sem tole in...
Bravo, tako se varčuje z energijo.
Usmeril jo bom v strop, bo v redu?
Naj gre vse nekam. Za povrh nas še greje.
Kaj počneta, dekleti? -Jaz grem nakupovat.
Draga moja, tvoj varovanec je malce zadržan.
Bodi potrpežljiva.
Nisem potrpežljiva, lahko pa se pohvalim s čim drugim.
Vidim, da zardevaš. Ti je slabo od tolike umazanije?
Preveč je zate, kajne?
Nisem zardel, ker tako govoriš niti zaradi tvojih dejanj,
temveč ker sem spoznal, da sem tak kot ti.
Ti? Beži no. To bi bilo preveč.
Ja in ne. Oba se vzpenjava po isti lestvi.
Jaz sem na najnižji stopnici, ti pa... -Malo više.
Ti malo više.
Toda ko stopiš na prvo stopnico,
ne glede na to, kaj storiš, ne moreš preplezati vseh.
Je v redu? -Zelo dobro.
Dajmo, nadaljujmo.
Zdravo. Sladoled, prosim.
Sladoled. Hvala.
Povejte mi, če želite kaj drugega kot zgolj zavetje.
Najprej pa odvrzite sladoled. -Ja.
In zaprite vrata.
Dober dan. -Dober dan.
Iščem knjigo Bratje Karamazovi.
Predvidevajva, da ste jih našli. S čim se ukvarjate?
Rad bi postal igralec.
Torej še niste in bi to radi postali.
Ne vem še.
In radi bi igrali Aljošo.
Razmišljam o tem.
Ne pritožujte se, Aljoša.
Me zasleduješ?
Nisem si mislil. Mogoče.
Šala je bila.
Se poznata?
Seveda. On je ponoči Božiček
in podnevi se pripravlja na igranje. Je tako?
Slabo novico imam.
Imamo samo drugi in šesti zvezek Zbranih del.
Imam pa tudi dobro novico.
Celotni Bratje Karamazovi so v drugem zvezku.
Gospod Bendiman? Nič novega za mojo mamo?
Pozneje jo bom poklical.
Mladi mož, boljševiki so dolga leta prepovedovali Dostojevskega.
Bali so se, da se bo njegov virus vere vsepovsod razširil.
Bil je na na isti ravni kot Dante, Shakespeare,
zlata generacija literature.
Grozno.
In na neki točki narediš... Tako. In potem lahko... Takole.
In se zgrudiš... Tako, ja. V redu. Zdaj pa vstani in...
Mi boš pomagala, kajne?
Vidiš...
V 18. stoletju je neki starec s slabimi starimi navadami izjavil...
Če Bog ne bi obstajal, bi si ga morali izmisliti.
In to je res. Tako je, tako pravijo.
Človek je ustvaril Boga.
Kar se mene tiče, sem že zdavnaj nehal razmišljati
o tem, ali je človek ustvaril Boga ali Bog človeka.
Ne pravim, da ne sprejemam Boga, da se razumeva.
Pravim samo, da ne sprejemam sveta, ki ga je ustvaril.
Mi lahko poveš, zakaj ne sprejemaš tega sveta?
Ja!
Povedal ti bom zabavno zgodbo. da me boš bolje razumel.
Zabavno...
Iz časa bolgarskega upora proti Turkom.
Predstavljaj si majhnega otroka... -Lepo, zelo lepo.
Predstavljaj si otroka. -Otroka.
V materinem objemu. -Poznaš zgodbo.
Otrpla je od strahu. -Daj, nadaljuj.
Sredi turških vojakov, ki so vdrli v njihov dom.
Kaj misliš, da so naredili?
Vsi so hiteli božati otroka.
Pačili so se in se spakovali.
In kazali jezike.
Lahko se obrneš proti njemu.
In kazali jezike. -In se šalili.
In se pačili. -Lepo, kot balet.
Skušali so ga nasmejati. In na koncu jim je uspelo.
Pokriješ si ušesa, nočeš slišati.
In otrok je planil v smeh.
Ker poznaš zgodbo. -Nato eden od vojakov...
Izvleče pištolo. -Izvleče pištolo.
Kot da je cvet, izvleče pištolo. -Izvleče pištolo.
In, in...
Nameri v otrokovo glavo... -V otrokovo glavo.
Stopi korak sem. -Ne, lepo je, lepo.
Otroku je všeč.
Otrok reče: "Ooo!" In seže po njej.
In vsi se nasmehnejo, zgodba je kljub vsemu lepa.
In ustreli otroka. Otroka raznese na koščke,
drobovje otroka ima po vsem obrazu. Posilili so njegovo mamo...
Zato moraš začeti na lep način.
Bil je neki starec v 18. stoletju, ki je rekel, da Bog ne obstaja.
Morda je to res.
Morda je res, a to me ne zanima.
Skrbi me le to, da je svet poln zla.
Tega ne zakričiš, poveš tako, da pokažeš, kako težko ti je.
Svet je poln zla!
Jutri bomo nadaljevali.
Dvome imam.
Začenjam dvomiti, da lahko igram to vlogo.
Prestrašen si.
Obstajajo igralci, ki mislijo, da če znajo besedilo in ga zrecitirajo,
odigrajo svojo vlogo.
Ti pa hočeš več. Zakaj bi se moral bati?
Ker...
Čutim, da je preveč zame.
En drek čutiš. Se opravičujem.
Dolgo ga ni. Poglejva, kaj je z njim.
Pusti ga. Ne mara, da koga skrbi zanj.
Zadnjo rundo, prosim, z veliko vode. In račun.
Prijetna večerja je bila, gospoda. Hvala vama.
Hvala vam.
Malo zadihajmo.
Maestro, morda bi morali nehati piti.
Ja.
Ko čas mineva, ljudje postajajo boljši.
Ali zagrenjeni.
Zagrenjeni postanejo.
Andrej, fant moj...
Vsi imamo svoje grehe.
Ampak zato še nismo hudiči. Razumeš?
Dovoli si biti dober.
Maestro, katera številka?
Ta tukaj.
23, 14. posnetek. -In akcija!
Ti tepec, kako si lahko dovolil, da se to zgodi?
Predpisi, tovariš... -Pozabi na predpise!
Prav imate, tovariš major. Gospod. -Stop!
Kaj počneš? Spiš? Kamera snema, ne ustavljaj se!
Oprostite, žal mi je. -Gremo!
Morala bi izkoristiti priložnost in te močneje udariti.
Kdaj imaš izpit iz filma?
Prestavila ga bom.
Padla bom na izpitu. Prvič.
Z mamo grem v Avstrijo.
Te bom še kdaj videl?
Izbij si te bedarije iz glave. Samo na počitnice grem.
Si bil kdaj v tujini?
Ne. -Ne?
Kaj hočeš, da ti prinesem?
Če se res vrneš...
Ja...
Vrečko prave kave.
Preveč? -Ne.
Imej to, dokler se ne vrnem.
Hočeš?
Andrej.
Morda bo zvenelo neumno,
a bom vseeno rekla.
Mislim, da sem se zaljubila vate.
Če želimo deliti
veselje ob rojstvu našega Gospoda Jezusa Kristusa,
moramo deliti njegovo trpljenje.
Njegovo žrtvovanje na križu.
Gospod z vami.
Oče Necolau, dobro jutro.
Bog te blagoslovi.
Povedala sem vam o svojem možu, Andreju.
Spovedati se mora, samo povejte, kdaj.
Veste, njegov oče je duhovnik. -Res? Paroh?
Dumitru Avram je imel majhno župnijo na gori, ki je zgorela.
Ja, mislim, da sem nekaj slišal o tem.
Andrej, ostani malo z očetom.
Predvidevam, da je bil tvoj oče spovednik družine.
Prva stopnica na lestvi.
Kateri lestvi?
Na naši poti v nebesa
se bomo naučili spovedati svojih grehov
na vsaki stopnici, na katero stopimo.
In tako
bomo osvobojeni grehov
stali pred Bogom.
Ja, megleno se spomnim, kaj je govoril oče. A še vedno ne vem, kaj naj storim.
Moli, da bo rojstvo tvojega otroka blagoslov.
In če se moraš s kom pogovoriti...
Ja, oče.
Draga mama,
veliko vprašanj imam,
ki bi ti jih rad zastavil o očetu.
Naslednjih 18 mesecev obveznega služenja vojaškega roka
boste jedli, spali in srali samo takrat, ko jaz tako rečem.
Mirno!
O duhovniškem življenju.
O skušnjavah,
o lažeh...
O sovraštvu.
Si dobil pismo?
Ne, staro je, od mojega očeta v Ameriki.
Mirno!
Vrnil se bom čez pet minut in te zjebal, jebenti mater!
Avram!
Ti gnida, v moji hiši boš preprodajal! Konec je s tabo!
Dol! Plazi se!
Navadno govno si, Avram.
Nobene smeri nimaš, nobene vesti.
Ko te je Bog ustvaril, je bil tako zaposlen,
da ti je pozabil dati nekaj, čemur se pravi disciplina.
Mirno!
Na tla! Plazi se!
Vstani!
Dol!
Vstani! Plazi se, plazi!
Dajmo!
In še veliko drugih vprašanj, ki bi mi pomagala razumeti Aljošo.
Prosim, odpošlji to pismo.
Dober dan, maestro. -Ja.
Je Valeriu Condiescu prišel?
Pravkar je prišel. Toda videti je malce utrujen.
In, kje je? -Gor je šel.
Dobro jutro, maestro. -Dobro jutro.
Kaj počneš? Šteješ aplavze?
Ja.
Pridi sem gor.
Razmišljal sem o včerajšnji vaji z Dimitrijem in imam zamisel.
Kar naprej se pritožuješ čez Aljošo. Pomislil sem, da bi ti dal drugo vlogo.
Takšna žalost me prevzame, ko te vidim tako zaskrbljenega.
Počutim se, kot da se mi meša. Nedvomno se mi meša.
Samo iluzija si, fantazmagorija,
halucinacija bolnega človeka.
Hudič sem in nič človeškega mi ni tuje.
Čustev ni več.
Od tebe sem se naučil prepuščati vsem vrstam užitkov.
Na primer...
Rad grem v turško kopel in se okopam s trgovci.
In s popi. Še posebej s popi.
Čudež.
Še en užitek, morda največji, ko me prevzame zlobnost,
je poslušati spovedi.
Eno ti moram povedati.
Pred nekaj dnevi se je prelepo dekle
s poželenja vrednim telesom in polno miline
prišlo spovedat k svojemu duhovniku.
Pokleknila je,
se spovedala
in potem, kaj misliš, da se je zgodilo?
Starec je padel v skušnjavo in jo povabil na zmenek.
Kaj praviš na to?
Narava je bila močnejša od njegove vere.
Pojdimo naprej... Prizor z lestvijo, besedilo.
Andrej?
-Ja?
Pokliči reševalce, slabo se počutim. -Takoj.
Andrej! -Takoj, takoj!
Sosed, Anda bo rodila. -Na zdravje.
V bolnišnico morava iti.
Klical sem reševalce, taksi, nihče se ne oglasi.
Ne morem, nedelja je že. Sodo registrsko številko imam.
To je nezakonito, za to ti vzamejo licenco.
Govorila bom z generalom, če bo treba.
Sosed, pozabil bom na dolg. -Samo trenutek, preobleč se grem.
Dajmo, pojdi! Pojdi že! Pusti žganje! -Samo minutko.
Pridi! -Že grem!
Popravite že te klinčeve ceste!
Letos je zelo krulil, sosed. -Kdo je tulil?
Prašič. Letos je zelo cvilil.
Huda suša bo.
Hej, ti ksiht grdi! Kaj pa počneš? -Dajmo, dajmo, hitreje!
Glej ga...
Nujen primer imamo.
Potrpeti boste morali, zmanjkalo je elektrike.
Prinesel bom luč iz avta.
Rodila bo!
Kreten, ona bo rodila!
Takole. Pa imamo spet luč. -Pojdi k vragu.
2,90 kg tehta in fantek je, doktor.
Glasba!
Dober večer. -Dober večer.
Moja žena. -Žena.
Pozdravljeni, gospa.
Moja žena. -Gospa Iordache.
Stefan.
Zdravo, sosed. -Zdravo. Kaj je to?
Costache? -Vaje za rojstvo Gospoda.
Predstava Toma Avrama. Sin Andreja in Ande.
Predstava bo v stavbi s stolpi za mano.
To je cerkev. Naša cerkev je.
Danes bodo namesto občinstva v dvorano povabljeni Gospodovi angeli.
Ne skrbite, prosim, ne skrbite,
ne bomo slišali Tomovega smrčanja.
Andrej, kaj je tisto tam? -Soba brez najemnika.
Tipa so aretirali komunisti.
Človek je v zaporu, dela pri kanalu.
Žalosten trenutek.
Žal mi je, oditi moram. Poklicali me bodo iz tujine.
Nasvidenje.
Andrej, pripravil ti bom pijačo, kakršne še nisi pil.
Konjak spritz.
Takoj se vrnem.
Kako dolgo bo še trajalo? Pozno je, mali je zaspan.
Vsi se veselijo z nami. Vsaj lahko noč jim pridita reč.
Tako in tako so vsi pijani. Jutri se ne bodo ničesar spomnili.
In zelo zakajeno je. -So pa poznavalci vina.
Me pokličeš, ko se začne ples?
Vidiš? To je pravi odnos.
Na zdravje.
Konjak spritz za vse.
Torej, kako si? Se še bojiš vloge?
Nekaj vama moram povedati. Iskreno.
To, trenutek iskrenosti. Nekaj redkega v našem gledališču.
Prav imaš.
Prvič berem Brate Karamazove, roman.
In preplavil me je neverjeten strah.
Počakaj. Si prebral kaj od Dostojevskega?
Ne. -Odlično. Nasvet, ničesar ne beri.
Nisi slišal, kaj se je zgodilo s sinom Silviuja Balana?
Fjodorjeve knjige so ga uničile.
Nekega dne je fant napolnil veliko torbo z zbranimi deli Dostojevskega,
odšel od doma
in od takrat spi, kjerkoli kaj najde,
hodi po gostilnah, bere Dostojevskega
in prosjači za kozarec vodke.
Kakšna bolezen od branja knjig. Nekateri očitno ostanejo neumni.
Mareš je. -Mareš.
Valeriu Condiescu je umrl.
Močno zategni v kotu.
So ga pripeljali. g. Bebe? -Pripeljali so ga, notri je.
Bog ga blagoslovi.
Otroka se ne drži tako. Naj ti pokažem.
Tiše.
Kako naj spim, če ga ne moremo utišati?
Naj ti pomagam. -Ne, tiho bodi...
In potem boš spet rekel, da sem pil...
Saj to rečem, kajne? -Ja, to.
Spet boš rekel, da sem pil, toda to ni res.
Ker nisem pil!
Samo uživam. Ni bil tukaj stol?
Bil je stol. -Zadaj je.
Dajmo, nadaljujmo.
Angel si, Aljoša.
Ti si zemeljski angel, moj dragi bratec.
Hude napake sem počel.
Dotikal sem se poštenih deklet z vsem svojim poželenjem,
valjal sem se kot prašič v tem blatu,
gnan od črva, ki me je glodal v duši.
Preklet sem. -Znam besedilo.
Valjal sem se kot prašič v tej umazaniji,
gnan od črva, ki me je glodal v duši.
Preklet sem, Aljoša.
Izrodek, to sem.
Strupena žival sem. Toda veš nekaj, Aljoša?
Nisem tako nepošten.
Imam svojega Boga. -S smehom, močneje, dajmo.
Vzpodbujaš ga s smehom.
Vidim, da zardevaš, Aljoša.
Gnusi se ti, kajne? Slabo ti je od tolike umazanije.
Preveč je zate, kajne?
Zardel sem, ker sem tak kot ti.
Ti? Beži no, kako si lahko tak kot jaz?
Oba se vzpenjava po isti lestvi.
Jaz sem na najnižji stopnici,
ti si malo više.
Ko stopiš... -Tudi če stopiš na stopnico...
Tudi če mu to rečem, to zdaj...
Tudi če si stopil na stopnico, nimaš časa priti do vrha.
Tudi če si stopil na stopnico,
nimaš časa priti do vrha.
Potem pa ne stopiva na stopnico, Aljoša.
Kdo lahko to stori?
Ti lahko?
Bojim se, da ne. -Molči, Aljoša.
Molči, bratec moj, molči!
Grušenjka.
Vlačuga.
Vlačuga Grušenjka, ki pravi, da pozna ljudi,
veš, kaj mi je rekla pred dnevi?
Da te bo nekega dne na dušek pogoltnila. Razumeš?
Na dušek, Aljoša.
V redu, dobro je. -Človek, to je to...
Začel je...
Žal mi je, zamešal sem. -Zardel si.
Kaj lahko storimo?
Zvonec z odra...
Tovariši, slabe novice nikoli ne pridejo same.
Karamazovi so odpovedani. Odpovedani... Niso odobrili.
Naslednji teden bomo poiskali nekaj romunskega. Moramo imeti premiero.
G. Avram, odhajam.
Njegova smrt jim je dala popoln izgovor.
G. Višan,
morali bi vedeti, da ti ljudje
ne bi nikoli dovolili premiere te prestave. Nikoli!
Lahko ste prepričani o tem.
To ni bilo lepo, otroci.
Za vas imam dve novici. Nimamo samo slabih novic.
Od jutri naprej boste tudi uradno naš kolega
in uspelo mi vam je priskrbeti bukareško izkaznico.
Druga težava pa je, da morate jutri ob 12h
priti na televizijo, da boste recitirali novoletno pesem.
Vsa država vas bo gledala, tudi tovariš predsednik.
Ne morem, ne znam recitirati, tega se nisem učil.
Razumem.
Vedel sem, da ste ničvrednež.
Ven.
Tovariš Andrej, g. Valeriu je pustil to ovojnico z nagrado za vas.
Hvala.
Zdravo, igralec ni na voljo zaradi smrti v družini.
Našli bomo nekoga drugega.
Ja.
Kaj čakaš, da kupiš?
Medicinsko vato za ženske.
Zebe me, hladno je, ledeno mrzlo.
Skoraj polnoč je.
Ponoči se kralj zbudi, pije in se gosti, opoteka se...
Hej, kaj pa počneš tam? -Pusti ga pri miru.
Prodajam, tovariš, poezijo prodajam. Plačal sem za to.
Ponoči se kralj zbudi, pije in se gosti, opoteka se,
pleše kot nor, in ko spije...
Hej, si nor? -Ne, tovariš, ozdravljen sem.
In ko spije še en kozarec vina, se začnejo bobni kotaliti,
orkester...
Dragec, pismo imaš.
Hvala.
Prinesel sem mleko. -Lepo od tebe.
MINISTRSTVO ZA NOTRANJE ZADEVE BUKAREŠKA MESTNA MILICA
Vzemi malo, dobro je. -Poglej se v ogledalo, Andrej. Si to ti?
Andrej, še imaš čas, da se rešiš. Nadarjen si.
Imaš, kar si drugi samo želijo.
Družino imaš, zdravo telo.
Dobro, ne skrbiš zanj, kot bi moral.
Po obrazu imaš brazgotine in tvoje hlače so umazane.
Andrej, s kom se boriš?
Andrej?
Andrej!
Zdaj si oče, trije smo in zdravi smo.
Vedno si bil divji konj, močan,
vedno si moral sam najti svojo pot, razumem.
Ampak razumeti moraš,
da je predstava odpovedana. Gledališča so prepolovila plače,
tvoji slavni umetniki se zdaj preživljajo z radiem in televizijo.
Razumi to, prosim.
Bereš Dostojevskega, a zaman.
Ne bojiš se Boga.
Živiš samo za aplavze in svoje sanje in...
Vsakič, ko se usedem in začnem risati, ustvarjati model,
zakaj misliš, da to počnem?
Želim nekaj zaslužiti za preživljanje svojega otroka, Andrej.
Anda, prosim te.
Nehaj, nočem več poslušati tvojih neumnosti.
Noč za nočjo prihajaš domov na smrt pijan, zmešalo se ti je.
Včasih si prihajal z vonjem po parfumu,
zdaj pa... Na obrazu imaš brazgotine.
To je norost.
Andrej,
otroka imava, ki ga morava skupaj vzgojiti.
Ti res ni nič več pomembno?
Popolnoma nič?
Samo alkohol in gledališče?
To imaš.
Velik človek. -Naj počiva v miru.
Imamo rusko vodko, naravnost iz njegove domovine. Steklenico?
Če imaš, bi dve. Pravzaprav štiri, plačal bom 20., ko dobim plačo.
Ja, imam. -Dobro.
Na tvojega sina.
Očitno gre s tabo navzdol.
Nočem te tolažiti,
a v primerjavi s tem, kar se zdaj dogaja na televiziji,
odpoved Karamazovih ni nič takega.
Dobil sem direktivo, ki pravi:
Ne lažite svojim otrokom o Božičku!
Zamenjajmo ga z ateističnim Dedkom Mrazom
in pravoslavnega božiča ne bo več.
To je rekel Ceausescu.
Praznični program začnemo snemati avgusta.
Zdaj moramo iz vsega odstraniti Božička.
In zunaj sneži, noro je.
Idiot vlada idiotskemu ljudstvu.
Zaslužimo si to, ker nič ne ukrenemo.
Izvoli, Oanino darilo. -Oanino?
Ja.
Si vedel, da bosta ostali? -Ja, seveda.
Costache, žal mi je... -Ni več pomembno, vesel sem.
V tem sranju se tako ali tako ne da več živeti.
Ob prvi priložnosti grem ven.
Odšel bom za vsako ceno. -Bog ti pomagaj.
Mleko, si rekel. Menjava straže.
Počakajva.
Kremelj začenja delati, zadnje dejanje. Zavesa pade.
Hvala.
Veš, da ne smejo zapustiti veleposlaništva?
Če si želijo jesti, jih odpeljejo z avtobusom,
če si zaželijo žensko, gredo v stranišče...
Kot da so plačani, da ostanejo v zaporu.
Hvala, tovariš.
Ku-ku.
Si spet pil?
Kaj je to? -Maslo.
Maslo in? -In kaj?
Mleko v prahu, za Toma. -Si pustil službo ali kaj?
Ne, na poti domov sem oropal kravo.
So te risbe tvoje?
Ja.
Iz predstave, ki jo pripravljamo.
Super.
Vse, česar se dotakneš, oživi.
Kmalu boš šla v Bukarešto in postala slavna.
Seveda bom šla v Bukarešto, toda ne želim si slave.
Želim si družino.
Koliko otrok bi rad imel?
Ne vem, kakšen oče bom.
Bodi bolj samozavesten,
natančnejši, nauči se dopuščati...
Ja,
sem že samozavestnejši.
Žemljice s soljo... -Pazi nase v tistem velikem mestu.
To je številka moje tete Muti v Bukarešti.
Na začetku bova pri njej.
Puiujevo pero.
Molila bom za vaju, za oba.
Malo se premakni, Muta. -Zebe me, dajmo že.
Takole, Iordache, dobro. -Bo še dolgo trajalo?
Dobro.
Pokaži Toma. -Smehlja se.
Končano.
Samo trenutek.
Kaj pa počneš?
Vem, da se mi ne moreš upreti.
Daj, Toma, približaj svojo mamo Božičku.
Vesel božič, moja ljuba. -Vesel božič.
Vesel božič, moj malček. -Poglej.
Kdo je zaspan?
Če hočeš, bova obdržala trebuh.
Odlično je tako.
Božičkovi škratje.
Vesel božič! -Daj, sosed!
Na zdravje, na zdravje!
Tole je od mojega tasta.
Na zdravje. Fotografirajmo se.
Dajmo, otroci, zapojmo.
Zvezda se dviga, kot velika skrivnost
zvezda sije in prinaša veselo novico.
Želimo vam srečno novo leto!
Ob novem letu
je spregovoril tovariš Nicolae Ceausescu,
generalni sekretar Komunistične partije Romunije,
predsednik Socialistične republike Romunije.
Hvala. Srečno novo leto.
Srečno novo leto. Na zdravje.
Srečno novo leto. -Srečno novo leto.
Imel sem sanje,
v katerih sem te videl tako žalostno, da sem razumel tvojo tišino.
In odrekel sem se sijaju neba, da bi ti počivala
in pozabila,
a te nisem pustil v temi.
Pustil sem ti veliko zvezd, da ti svetijo.
Zdaj je preostalo le še...
Da te imam rad,
in upam, da vsaj danes...
Halo?
Srečno novo leto, moja ljuba.
Imel sem sanje, v katerih...
Halo?
G. Beldiman?
Srečno novo leto.
Končno si tukaj.
Zmrzujem in dolgčas mi je.
Ti tvoja žena ni povedala?
Klical sem te med prazniki.
Marsikaj se je zgodilo.
Imam nekaj zate.
Precej časa sem jih hranil zate.
Dostojevski, dolžan sem ti.
G. Beldinam, čarovnik ste.
In to je tvoje božično darilo.
G. Beldiman...
In božanskost, dragi moj.
Brez besed sem.
Čudovito. -Ja.
Vselej in na vekomaj, amen.
Toma je bil tako... Priden.
Hvala, mama.
Andrej, kaj je narobe? -Ne bi mi ga smela dati.
Tvoj oče bo... -Moj oče je mrtev.
Mama,
odšel je samo enkrat, in ko je odšel, je šel k Bogu.
Skušal sem ga uporabljati.
Oče je obrabil konico peresa.
In potem sem spoznal, zakaj je bila njegova pisava v pismih,
ki sem jih prejel, tako neurejena.
Vrezana.
Obdrži ga.
Pazi nanj.
Kaj se mu je pravzaprav zgodilo?
Kaj se je zgodilo?
Vedno je govoril, da je naša svoboda pomembnejša od njegovih težav.
Predober je bil.
V resnici
ga je odpeljala Securitate.
Skupaj z mnogimi drugimi.
Gospod, pripeljal sem ga.
Vstopite!
Tovariš Avram, me veseli. Pridite, kar usedite se.
Oprostite, prosim, tukaj imamo gnečo.
Saj veste, zakaj sem vas klical, kaj? -Ne, ne vem.
Odkrito povedano, zelo presenečen sem bil. Nisem še bil na milici.
Niste še bili? Bravo!
Sedi tja.
Kje je mapa?
Je tole?
Kako si kaj, mali?
Ne zadržuj jih več, izpusti jih. Prav?
Tovariš Avram,
odkrit bom z vami.
Upam, da nam boste pomagali.
Naletel sem na nekaj... Barab,
ki se ukvarjajo z umetniškimi deli.
Poznate Oano Condiescu, filmsko režiserko, kajne?
Torej jo poznate. -Ja, poznam jo. Profesionalno.
Igral sem v enem njenih filmov na fakulteti. In to je vse.
In med snemanjem,
ste slučajno...
Videli tam ali pa morda spoznali
tega človeka?
Ne.
Ne hitite, dovolj časa imava. Poglejte.
Prepričan sem, da ga nisem srečal.
Na televiziji dela.
In snema filme.
Vi ste igralec, je tako?
Ja. Ne.
Ne, nisem ga še videl. Ja, igralec sem.
Čeprav že nekaj časa nisem igral.
In tisti večer, ko ste šli k mladi filmski režiserki domov
in odšli naslednje jutro,
ste šli najbrž zaradi snemanja, kajne?
Ste pri njej videli
kake podobne slike?
Ne.
Ste prepričani?
Sem. Nisem jih videl.
Poglejte še enkrat.
Ne, nobene.
Te barabe...
Andrej, rad te imam.
Mi lahko narediš uslugo? -Karkoli in kadarkoli.
Mi lahko pustiš svoj ključ pod predpražnikom?
Pojdi! -Pojdi že!
In skušal je...
Tovariš, kam greste? -Domov. Kaj je narobe?
Pojdite okrog, tukaj je prepovedano. Dajmo.
Andrej, kaj pa počneš tu? Pojdi proč!
19. junija 1987
Odpusti jim, Gospod.
Ne vedo, kaj delajo.
Pozor, stoj!
Prepovedano je!
Ne znam.
Poskusi še enkrat.
Imava čas.
Ne znam in konec.
Dihaj, sin. Zmoreš.
Potem pa na glas zavpij: Jaz sem Andrej Avram in ne znam smučati.
Jaz sem Andrej Avram in ne znam smučati. -Glasneje.
Jaz sem Andrej Avram in ne znam smučati. -Glasneje!
Jaz sem Andrej Avram in znam smučati! -Končno.
Jaz sem Andrej Avram in znam smučati! -Potem pa pojdi!
Delovalo je.
Andrej, ustavi se!
Počakaj me!
Cerkev se bo zrušila!
Mali moj! -Dober dan.
Vesela sem, da sta prišla. -Jaz tudi.
Pojdi si umit roke. Jedli bomo.
Pojdi z dedijem.
Pojdiva na dvorišče.
Kaj je narobe?
Odpeljali so Puiuja.
Bala sem se ti povedati po telefonu.
Prišla je Securitate in odpeljali so ga.
Ljubi bog...
Še dobro, da se Andrej ni zbudil.
Rada bi ga pustila tu pri vaju
in šla v Bukarešto, saj bi rada izvedela kaj več.
In kdo lahko kaj pove?
Ne vem.
Zakaj je šla kumara čez cesto? -Zakaj?
Ker je bila zelena.
Catalin! Kdo je ta frajer?
Morava iti.
Catalin fantin, poscanec. Je kdo gluh?
Prometnikov vnuk je.
Kako ti je ime, usrane?
Andrej. Avram.
Usrane je moje srednje ime.
Samo poglej ju. -Stari, to so naše tirnice.
Če jih hočeš uporabljati, se moraš soočiti z vlakom.
Si razumel?
Zdaj, ti kmetavz. Gremo, prihaja!
Posranci, kdor uide, je reva. -Ne boj se, Catalin, s tabo sem.
Usrane, šalil sem se! -Andrej, zbeži!
Pa sem vas!
Zbudite se, ljudje!
Zbudite se!
Zbudite se, ljudje!
Zbudite se!
Zbudite se, ljudje! Zbudite se!
Zbudite se!
Zbudite se, ljudje!
Zbudite se, ljudje, dajmo!
Kaj pa ti tukaj?
Andrej, kakšno presenečenje. -Zdravo, Tudor.
Avram iz mojega filma je. Greš noter?
Zdravo. Ne. Hotel sem samo nekaj vprašati.
Seveda.
Pomagati mi morate. Rad bi delal, dodatno, karkoli, samo da...
Mi lahko pomagate?
Mislim, da Constantin nekaj začenja.
Govoril bom z njim. -Odlično, hvala.
Se vidimo. -Ja.
Srečno.
Tovariš Caranica. -Tukaj.
Tovariš Delimace. -Tukaj.
Tovariš Sterie Ciumete. -Tukaj.
Tovariši,
s sijajno zmago 6. septembra
je legionarsko gibanje odločno stopilo na kapitanovo pot.
Nas spopad s smrtjo ne prestraši.
Kajti žrtvovanje vsakega legionarja
zagotavlja popolno zmago gibanja.
Mrtvi nas gledajo in nas sodijo.
Njihova žrtev zahteva nove žrtve.
Rana za rano, bolečina za bolečino,
trpljenje za trpljenje, grob za grob,
tako smo zmagovali do zdaj in tako bomo zmagovali tudi v bodoče.
Pogumen človek je pogumen, Andrej.
Ne hodiva kot mačka okrog vrele kaše.
Zelo nadarjen si in način, kako si upodobil Simo, je...
Na tračnice vlaka, ki so ostale vzporedne.
Kakšen spomin imaš, Catalin. Med tirnicami me je bilo obupno strah.
Tudi mene, zate.
To sranje je Corabioara.
Natakar? -Prosim?
Katera vodka je to? -Viborova.
Corabioara je, ti goljuf.
Ne vesta, kaj pijeta? Vidva klošarja, kretena...
Mi lažeš v obraz, kaj? -Pomirite se, prosim.
Najbrž je napaka pulta. Pomirite se, prosim.
Dobili boste popust.
Še to vzemi! Tatovi!
Viborova.
Kreten!
Andrej?
To je velik uspeh, odličen igralski dosežek.
Vendar nočemo jeziti tistih na ministrstvu, če mu damo nagrado.
Razumem, ampak to je velika krivica.
Dajmo mu enakovredno nagrado.
Izključeno.
Strinjam se. To je velika krivica.
Toda igralsko nagrado podelimo igralcu, ne liku.
Kot sem nekoč rekel, ne pride v poštev.
Tega ne morem sprejeti.
Ne morem sprejeti.
Lahko noč.
Nasvidenje.
Torej je urejeno, podpiši.
Tudi spodaj.
Kaj je oči še prinesel Tomu?
Risanke in laboratorijsko podgano za proučevanje.
Si pri pravi, Andrej? Pri tvojih letih?
Denar zapravljaš za nepotrebne bedarije.
Vse, kar smo potrebovali, je laboratorijska podgana.
Nočem, da moj otrok odrašča ob bolgarskih risankah.
Si slišala, kako so popačili jezik na ulici?
Bolje, da gleda bolgarske risanke, kot da je mrtev,
potem ko se nam bo na glavo zrušil strop.
Če si me vzel za ženo, prosim, poskrbi tudi za to hišo.
Dovolj je že, greva.
Oči!
Oprostite, da motim, rad bi govoril s Costachejem Vorvoreanujem, prosim.
Oprostite, kdo ga pa išče? -Andrej Avram.
Pred vhodom v stavbo televizije sem.
Počakajte me na avtobusni postaji. -Prav.
Mladenič, hočete tole? -Kaj?
Naprodaj je. -Ne.
Zdravo, g. Avram. -Zdravo. Andrej.
Costache že nekaj časa ni prišel v službo.
Nisem vam mogla povedati po telefonu.
Slišala sem, da so ga ujeli pri prečkanju meje.
Tole sem našla pod njegovo mizo. Ne vem, kaj naj s tem.
Hvala. Nasvidenje.
ODDELEK ZA MNOŽIČNO KULTURO
Prepričan sem, da to poznate.
Prava je. Vem, da pomagate Judom s prodajo njihovih dragocenosti.
Vem tudi, da jim denar, ki ga dobijo,
zagotovi potni list za odhod iz države.
Premalo vas poznam.
Kaj naj rečem...
V težkih časih živimo.
In nevarnih.
Costacheja Vorvoreanuja so aretirali.
Morali bi pospraviti dvorišče.
Predvidevam, da barabe lahko pridejo spraševat.
V Temišvaru...
Streljajo na ljudi, ki so šli na ulice
zahtevat kruh in svobodo.
Poslušajte, Temišvar, 17. decembra 1989.
Anda, Muta! Anda!
Spi.
V Temišvaru so začeli streljati. Mrtvi so, ranjeni.
Kje je Anda? -Čaka v vrsti, da kupi meso.
Ampak kje si to izvedel?
Svobodna Evropa je sporočila novico.
Slišal sem krike, mitraljeze, ženske, otroke. Saj ne vem.
To je delo Rusov, oni so to zanetili.
Gorbačovove male ročice.
Halo?
Ja, spi.
Ne, kar pusti. Daj, pridi domov.
Ole, ole, ole, ole! Ceausesca ni več!
Anda! Anda!
Pridi sem!
Ceausescu je odletel.
Morilec nas je zapustil! -Dol s z Securitate! Svobodni smo!
Dol, dol, dol, dol!
Svoboda! -Svoboda! Tiran je padel!
Zmaga!
Dol s Ceausescom!
Dol s komunizmom!
Zmagali smo!
Me fotografiraš? Kaj je to, poroka? Jebenti!
Gremo!
Vodo, dajte nam vodo!
Vodo hočete?
Tu jo imate, vodo s sranjem vam dam!
Pri univerzi je bil pokol,
prišli so s tanki, ubijali so ljudi.
Zjutraj so posušeno kri počistili s cevjo.
Svoboda!
Ceausescu je pobegnil!
Ja! Svoboda!
Poglej to.
Tako sem se bala zate. Kaj se je zgodilo?
Srečen sem.
Nič hudega ni. Padel sem, ko sem stal v vrsti za mleko.
V mestu je norišnica.
Ja, videla sem. Na televiziji neprekinjeno predvajajo novice.
Kaj delata? Rišeta? Ne, v redu sem.
Iliescu, nekdanji komunistični voditelj, govori ob prevzemu oblasti.
Kaj počnete, moj general?
Preveč sem se veselila.
Počasi. -Počasi, počasi.
Kaj se ti je zgodilo? -Nič.
Nisem mogel samo stati in gledati, je tako?
Glej, Iliescu spet govori. -Ja.
Tisti, ki so nas vodili do zdaj, so oskrunili komunistično partijo.
Upajmo, da bodo ti, ki prihajajo, boljši.
Ne bomo se jih še tako kmalu znebili. Če nas bo on vodil...
Ta prihaja iz komunistične šole.
Dobri so, smehljajo se, obljubljajo.
Vendar ostajajo skriti za svojimi otroki
in otroki svojih otrok. Razumeš?
Andrej, tvoja mama je pri telefonu.
Reci ji, da se prham, in vprašaj, kaj hoče.
Našli so Catalinovo truplo. Prasci so ga ubili.
Ne!
Prekleta tajna policija!
Počnete, kar hočete!
Ampak tokrat ne boste!
Če ne pripeljete helikopterja, da nas odpelje od tod,
bomo umrli s temi otroki.
Bog nas kliče skupaj, ker smo tako nedolžni kot oni.
Voli zagamani! Predajte se, kreteni! Predajte se, odložite orožje!
Roke za glavo! Pridite dol drug za drugim.
Vojaki, ne streljajte!
Ne streljajte! -Dol! Na tla, kreten!
1990, Univerzitetni trg, Bukarešta
PRVO OBMOČJE BREZ KOMUNIZMA
Dol s komunizmom!
Tukaj, na Univerzitetnem trgu, obstaja skupina,
vsak dan isti ljudje...
Naša naloga je, da se borimo, da nasprotujemo
odločitvi vlade, da zavrne dialog z protestniki,
s predstavniki podpisnikov Razglasa.
Čestitam.
Sinoči sem šla na premiero.
Navdušena sem bila nad prizorom z avtobusom.
Je res, da tega ni bilo v romanu?
Pintilie ga je dodal. Vendar je to resničen dogodek.
Zgodilo se je v Temišvaru, leta 1985.
Upam, da nam bo od zdaj naprej bolje.
Ti bi moral biti tam, na balkonu.
Ljudje te bodo poslušali.
Svoboda, ljubimo te, ali zmagamo ali umremo!
Kaj je to, g. Bebe? -Kako naj vem? Bog ve.
Neke barabe, a ne iz našega gledališča.
Pod vladavino našega tovariša sta bila mir in disciplina.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Dobro jutro, prijatelj. -Zdravo.
Poslušaj me, prosim.
Nimam veliko časa, iti moram na ministrstvo.
Imam še nekaj popravkov Karamazovih
in potem spet začnemo z vajami.
Odlično.
Hočem, da si miren, zbran...
Pusti Univerzitetni trg.
Oni imajo večino, vse imajo.
Videl si tisto spodaj. To je njihov odgovor.
Torej je to?
Ljubi bog.
Tudi ti? Nimaš nič povedati?
To bi bila nesmiselna vojna, moramo imeti potrpljenje.
Potrpljenje?
Toda lahkota, s katero si sprejel vodenje gledališča,
je ta smiselna?
In vodil ga boš dolgo. In tudi to je smiselno.
Prelahko so ti zaprli usta. -Kako lahko to rečeš?
Pripeljal sem te v to gledališče,
izvlekel sem te iz tiste slepe ulice, kjer bi zgnil.
Sram naj te bo.
Sram... Mene?
Dan, gledališče vodiš, ne zapora.
Prvič v življenju se počutim svobodno. In tak bom tudi ostal.
Dol z Iliescom!
Na tem trgu
je pogum nekaj otrok spravil Ceausesca na kolena.
Soočili so se s smrtjo, a to jih ni prestrašilo.
Toda njihova žrtev je bila zaman.
Oblast je prevzela pisarne palače.
Tukaj smo, da to povemo odkrito. Dol s komunizmom!
Mrtvi nas gledajo in nas sodijo.
Njihova žrtev zahteva nove žrtve.
Ne bomo odšli.
Šli bomo do konca!
Poslušaj, veš, kaj moraš.
Kupi broško ali boljši parfum, nekaj kakovostnega,
a ne predragega, ker... No, prav.
Poglej to.
Poglej, kakšen kreten je.
Ja? Povedal sem ti... V redu, daj... Ja, ja.
Poslušaj, Iliescu ima talent.
Nepremagljiv je.
Veliko legionarjev je. Sprašujem se, kdo jih plačuje.
Kurbe, kurbe in narkomani. -Tako je, šef.
Ja! Ne!
Potrebujemo močan članek. Dal ti bom vso prvo stran.
Daj sliko tega kretena čez celo stran. Da bo odnehal.
Kratko besedilo, spodaj, karkoli, vendar mora biti jasno.
Nekaj takega kot "Legija Redivivus"
ali še bolje, neposredno, "Legionarji hočejo prevzeti oblast".
Napiši, kar hočeš, a to ostane.
"Legionarji hočejo prevzeti oblast."
Prav, dajmo. Lahko greš.
Tavi, če bo šlo dobro, dobiš dodatno točko.
Razumem. -Si poročen? Ne. Dobro.
Bolje je, da se ne poročiš.
Ne pripelji več tiste neumne, da ji plačujem zaman.
Dragi rudarji, hvala vam
za vaš hiter odziv.
Anda? Anda!
Ja. Kaj je? -Si slišala, kaj se je zgodilo?
Ostati moramo na preži.
Šli bomo na državno televizijo, da nagovorimo ljudi.
Muta, zakaj govoriš francosko? Govori romunsko,
saj te nič ne razumem.
Vedno sem tako govorila. To je moj materni jezik.
Tokrat imamo opravka s fašisti...
Muta, kaj je s tabo?
George mi je poslal vozovnico. Bukarešta - Pariz in nato New York.
Dol s fašisti!
To so rudarji.
Dol s fašisti!
Kaj počneš s tem nožem? Me hočeš ubiti?
Mislim, da potrebujeva zdravnika.
Vzpostaviti moramo pravo demokracijo...
Ja, taksi!
Za ljudi.
Trenutno ti elementi skušajo spodkopati našo demokracijo.
Vojska mora zagotoviti stabilnost
in braniti dosežke ljudstva.
Ne sme samo opazovati,
ko vandali izvajajo tako barbarska dejanja zoper ljudstvo.
Ukrepamo, ne razmišljamo! Ukrepamo, ne razmišljamo!
Sporočite predsedniku, da bomo zažgali avtobuse.
Tak je dogovor.
Dobrodošli! Hvala vam!
0-1. Gremo v stavbo!
Dol!
Plačajo jih s ponarejenimi dolarji.
Odpeljite podgane ven, rešite nas te nadloge!
Odprite vrata!
Je 0-1 vstopil v stavbo?
Sem, fantje!
Pojdite na balkon. Oblečen je v belo.
Premlati ga!
Mirel, legionar je.
Si to ti?
Živ ali mrtev?
Dobil boš globo.
Povedati mi moraš, kaj iščeš na sosedovem dvorišču.
Motiš javni mir.
Bravo! Videl sem ga leteti.
Spravite ga v avto!
Si nora ali kaj?
Si naredila devet rentgenskih posnetkov enih pljuč? Devet! Trapa!
So ti rekli, da ga ubij? Povej!
Tako je rekel tovariš, ki ga je pripeljal.
Devet, devet rentgenskih slik, ti trapa!
Kaj naj naredim?
Sprašuje po tebi.
Toma te čaka.
Andrej!
Ja?
V imenu Očeta, tako zdaj in vselej in vekomaj. Amen.
Sem živ?
Približno.
Kdo vas je pripeljal?
Zmeden sem.
Nekaj se dogaja.
Ne razumem...
Mislim, da sem izgubil...
Močno so me tepli po glavi,
tepli so me po telesu.
In odpustil sem jim, ker se mi je zmešalo.
Oče, slišim glas...
Svojega,
a ne v ušesih,
temveč v telesu,
v srcu.
On ve.
9 mesecev pozneje
Mute ni več. -Kaj?
Muta je umrla.
Kdo je pa tukaj? Poglej.
Toma?
Pridi gor!
Spet so te klicali iz gledališča.
Vsaj kakšen znak jim daj.
Anda, resnica je, da je njegovo okrevanje res čudežno.
Preiskave kažejo, da... -Lahko?
Ja, seveda.
Imate posttravmatsko izgubo sluha
zaradi perforacije bobniča.
To pomeni, da dolgo ne boste slišali na desno uho.
Morda je to čudež.
Ali zdaj bolje spite?
Veliko bolje. -Dobro.
Čudežno.
Takšna žalost me prevzame, ko te vidim tako zaskrbljenega.
Ti si iluzija, fantazmagorija,
halucinacija bolnega človeka.
Mislim, da sem nor.
Dragi moj, nisi nor.
Hudič sem in nič človeškega mi ni tuje.
Takoj.
G. Andrej, pred vrati imate paket.
Hvala.
Kaj hočeš?
Narava je bila močnejša od njegove vere.
Ni lahko uničiti na tisoče bitij, da rešiš eno.
Kakšna je nagrada? Soočiš se s prekletstvom ljudi!
Aljoša, kaj je s tabo?
Kaj te muči?
Smrt opata Zosima?
Pustite me pri miru.
Si se začel jeziti kot navaden smrtnik?
Ti, angel?
In to samo zato, ker je stari opat začel smrdeti kot mrtvec.
Si res mislil, da je svetnik? Da ne smrdi več?
Verjel sem in verjamem, ker hočem verjeti.
Jezen si. Jezen si na dobrega Boga.
Začenjaš se boriti proti njemu.
Upiraš se.
Ne upiram se Bogu.
Nočem sprejeti sveta, ki ga je ustvaril. To je vse.
Odpuščam vse
in vsakomur,
prosim za odpuščanje za vse in vsakogar,
ne le za svoja dejanja,
temveč za vse, kar so storili oni.
Oče,
kakor si želel, zapustil bom samostan.
Šel bom v svet,
da bom z Gospodovim ljudstvom.
Film je posvečen vsem filmskim ustvarjalcem.
Leta 1999 se je igralec odločil služiti Bogu.
Danes je opat malega samostana,
ki nosi ime svetega mučenca Filemona,
ki velja za zaščitnika igralcev.
1977-1987 - "Temačno desetletje" Po ukazu diktatorja Ceausesca
je bilo v Bukarešti porušenih 20 cerkva in samostanov,
večina jih je bila stara več kot 350 let.
22. decembra 1989,
takoj po dvanajsti uri, je Ceausescu odstopil z oblasti in pobegnil.
To je bil vrhunec revolucije, ki je zahtevala 5.203 žrtve.
1990 - Leto NIČ. Še danes, po 30 letih preiskav,
je število žrtev posredovanja rudarjev, ki ga je naročil Ion Iliescu, neznano.