Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Co to je?
Seznam přání.
Až tam dorazíme, moc přání mít nebudeme, ale...
... aspoň budeme vědět, čím začít.
Proto ji tak miluju.
ŽEBŘÍK
Co je tohle za nádraží?
Nevidím žádné značky.
Jsou to horníci z uranových dolů, paninko.
Uhni, vole.
Film byl inspirován skutečnými událostmi a příběhy
Bukurešť, komunistické Rumunsko
Soudruhu řediteli,
co říkáte téhle pohromě, co nás může postihnout?
Pohroma? Proč?
Ten jaderný výbuch, jak u Rusů vybouchla ta jaderná elektrárna,
v Černobylu. A ten mrak míří přímo na nás.
-Dobré ráno, mistře. -Dobré ráno, mladíku.
Poslyš, má divadlo protijaderný úkryt?
Myslím, že už ho nemá.
Mám pocit, že jsou tam kulisy, postarej se o ně.
Ano, šéfe.
DIVADLO
Tak co, Bebe? Sedí se ti dobře na tom trůně.
No jo, vtipálku. Počkej, až po mně budeš zase chtít pálenku ze Zalău.
Dobré ráno. Jak se má technické oddělení?
Pracujeme, mistře.
Chci vám představit nového výkonného ředitele divadla,
soudruha Constantina Vișana.
Vítejte v našem divadle, soudruhu řediteli.
Bylo vás tu třeba.
Tak hodně štěstí!
Pane.
Ten člověk je slepý, vole.
Totálně slepý.
Tahle kopie je pro vás,
a jednu už dostal soudruh Ciucă ke schválení.
Máte dobré konexe, ti ze shora vás mají rádi.
Než dorazí písemné schválení, začneme čtením hry.
Čtení...
Líbám tě...
Ano, už jsem v kanceláři.
Neboj se.
Staří psi očuchali hodně prdelí.
Chodíte na hodiny klavíru, soudruhu Ciucă?
Ne, já ne. Moje sekretářka.
Soudruhu Condiescu, chci k vám být upřímný.
Nemyslel jsem, že se román velikosti Bratří Karamazovových
dá adaptovat pro divadlo.
Je to pro mě šok, obrovské intelektuální cvičení.
A zároveň velký úspěch.
Diskrétní zastření mystického prvku,
kterého jsem se nejvíce bál, bylo úžasné.
Když tohle říká opravdový intelektuál, jako jste vy,
je to obzvlášť lichotivé a povzbudivé.
Musím připustit, že jsem byl velmi nervózní ohledně schválení.
Ještě to nebylo schváleno.
Naše nová soudružka ministryně si chtěla být jistá a poslala text...
Nemám čas.
Cože?
Nemám čas, soudruhu.
Pane Valeriu,
uvařila jsem polévku s krutony a kuře na grilu.
Později, později...
Musíme mít trpělivost,
buďme trpěliví...
Jak to, že nejlepší western má být "The Searchers"?
Vždyť přesně odpovídá stereotypům, o kterých mluví.
Liberty Valance je daleko lepší.
-Oano, kdy začneš s natáčením? -Brzo. Můžeš mi pomoct se zvukem?
Jistě.
Costache!
Jdeš pozdě. Myslela jsem si, že tě komunisti odvedli na vojnu.
Ne, utekl jsem jim.
-Přinesl jsem ti dárek. -Co to je?
Překvapení pro všechny.
Dámy a anonymní studenti, nebo jak vám soudruzi chtějí říkat,
byli jste hodní,
takže k vám přišel... Santa Claus!
Tak pojď dál, umělče!
Dobrý večer, dobrý večer!
Tak dělej, začni.
Pojďte všichni sem...
Kde jsi našel tohohle chudáka?
Na natáčení. Umíral hlady v televizní stanici.
-No tak, pusť! -Musel jsem objet černobylský mrak.
Rudolfův nos zářivě svítil...
-Ten Santa je dost dobrý, co? -Loni měl krátké vlasy.
Šoustala jsem s ním po konkurzu v Piatra Neamțu.
Neříkej!
Santo Clausi, jsi úžasný. Chceš něco k pití?
Ano, mám už dost sušenek a mléka.
A nezapomeňte, pozoruji vás všechny,
a v noci, když spíte, vstoupím do vašich snů a vymažu vám je.
Teď ne...
Ano, mami.
-Teď v noci? -Ano, Oano, teď.
Ticua odvezla sanitka. Je v nemocnici teď, ano.
-Táta je v nemocnici. -Srdce, že jo?
-Mami, co se stalo? -Spadl na terase.
Váš večírek už skončil?
Dobře, promluvíme si později.
Tak jo. Jestli mě nepotřebuješ, zůstanu tady, ano?
Ne...
Od Victora Braunera.
-Je pravý? -Samozřejmě.
Máma bude nadšená.
Jasně. V zahraničí to má velkou cenu.
-Drahoušku. -Ano.
Drahoušku...
-Rychle! -Ano?
Víš, že ráno nemůžu dlouho čekat.
Já vím.
-Brýtro. -Dobré ráno.
Je to těžší a těžší.
Asi kvůli močáku.
To jsou střeva, Andrei, rodinné prokletí.
Poslouchej...
Ne, ne tady. Nahoře.
Nahoře.
Asi nám zatéká na půdu.
Slibuji, že se o to postarám.
Měl bys s námi trávit víc času.
Vzpomínáš, co jsi mi řekl ve vlaku s horníky?
Že mě miluješ a budeš mě celý život milovat,
a pokud lidé milují i po smrti, tak mě budeš milovat navždy.
Až se vrátím, slibuji, že vyřeším pokojíček pro miminko.
Jo, jistě.
Slibuji ti to.
Ano.
Avrame.
-Ano! -Chtěl jsem jen... Počkej.
Rychle, povídej.
-Poslyš... -Spěchám.
Můžeš mi půjčit 200 lei?
Do krámu dovezou cukr a olej,
a chci si vzít i příděl benzínu.
Ta moje se to nesmí dozvědět.
-Nebudou peníze. Přijedou děti. -Jo...
Vrátím ti je za měsíc.
-Určitě! -Za měsíc.
Tůdle, za měsíc.
Dramatizace Bratří Karamazovových byla schválena.
Z nejvyšších pater to ještě neschválili...
Pracujou na tom jak diví.
Maketa kulis. Dragoș vám později vysvětlí, jak to funguje.
O kostýmy se postará Maia, jako obvykle.
A teď obsazení.
-Já si na chvíli sednu. -Ano.
Fjodor Karamazov. Starý otec.
Hádejte...
George, gratuluji.
-Konečně, co? -Přestaň.
Jaké překvapení.
Pokračujme. Ivan Karamazov bude Alexandru Prezan.
Výborně, soudruhu!
Druhý syn, Dmitrij, sukničkář...
-Je tu mezi námi... -Role je zabraná. Dohoda v šatně.
A teď experiment.
Bastard Smerďakov...
-Bude Horia Făinaru. -S dovolením!
Můžu ho hrát jako němého?
Bude to nejkomičtější role mého života.
Můžeš ho hrát, jak chceš. Stejně to bude dramatické.
A teď holky.
Kateřinu Ivanovnu bude hrát Diana Cantuniariová.
Miluji tě, mladý Mareși.
-Vezmu to... -Ana Olariová zahraje Grušenku.
-Lizu, malou Lizu... -Pokud bude nahá, zahraju ji také.
-Studentka z prvního ročníku. -Fotografie?
-Lidia Mocanuová. -Známe se.
Má dnes zkoušku a nemohla přijít.
A teď velké překvapení...
Aljošu Karamazova...
Také já...
... zahraje Andrei Avram.
-Přišel z provinčního divadla... -Z uměleckého sboru pracujících?
-Ochotník? -Prozatím spolupracovník na představení.
-Zavolejte ho sem. -Andrei, pojď, prosím.
Pojď, drahoušku.
-Vezmi si text. -Pojď sem.
-Prosím. -Ať tě všichni vidí.
Hodně štěstí, mladíku, hodně štěstí!
Moment, prosím.
Soudruh Vișan, který dnes nemohl přijít,
vás zve na skleničku šumivého vína.
Originálního.
Strejdo George?
Máš ženu, dítě a slávu, jsi šťastný člověk.
Lásko, jestli jsi mi začala říkat, že jsem šťastný,
znamená to, že moje štěstí už je minulost.
Takže štěstí neexistuje.
Štěstí?
Připijme vybraným hercům. A nepochybuji o našem úspěchu.
V naší hře půjde o samotnou duši lidstva.
Karamazov pokládá některé zásadní otázky
o vztahu člověka s Bohem a se sebou samým.
Čekejte, že to bude zkouška i pro vaše duše.
Dostojevskij nám ukáže cestu, jen v sobě musíme najít sílu ji sledovat.
Na zdraví.
-Jde snad nemilovat divadlo? -Na štěstí.
Tak co, strejdo George?
Jaká byla tvoje dosud největší role?
Ta s největším počtem řádků?
Ne, ta nejdůležitější.
-Záleží na tom, co je pro tebe nejdůležitější. -Pro mě?
Nevím, asi když mi tleskají ještě před posledním úderem gongu.
Teď ty, Fainare.
Důležité je to, co Diana Cantuniariová považuje za důležité.
První pravidlo v ženském divadle.
Mladý muži, neztrácej entuziasmus.
Taková je ona, když se cítí ohrožená.
Nebo když hledá nějaké ohrožení.
Ano, chápu, že zatím nikdo nemá žádný důvod mi důvěřovat.
Důvěřovat?
Dobrý vtip.
V příštích měsících budeš potřebovat hodně důvěry.
Ahoj. Jsem tady.
Andrei Avram.
Zkouška "Trigorin"
Ahoj. Mladý a talentovaný.
Já... Jak bych to řekl?
Mluvíte o slávě, štěstí,
o zajímavém a radostném životě.
Promiň, ale pro mě všechna tahle krásná slova
jsou jako sladkost, kterou nikdy neochutnám.
Jsi velmi...
Mluv k hledišti, drahoušku, k publiku.
Jsi velmi mladá a velmi laskavá,
mnohokrát tě ovládají neodbytné myšlenky,
třeba ve dne v noci přemýšlíš jen o měsíci.
Také mám vlastní měsíc.
-Je z Piatra Neamțu? -Je z venkova.
Moji přátelé se ovšem ke mně nechovali...
Začnu znovu.
Ano. To stačí.
Přišel jsi pozdě, a po cestě jsi zapomněl část textu.
-Ale mám na víc, cítím to. -A je také namyšlený.
Děkujeme.
Ale byl jsem dobrý.
Dobrý večer.
Přišel pozdě do divadla, přišel pozdě i na večírek.
Aspoň je důsledný. Pojď dál.
-Ahoj, Andrei Avrame. -Jsem Anda, těší mě.
-Co tvoje noha? -Vyléčená.
-Tvůj Trigorin byl výborný. -Díky.
Byl bych rád, kdybys mi řekla, že jsi viděla horší,
když jsi byla v postranním křídle.
Vím, když je někdo dobrý, protože přestanu malovat.
Tvoje zkouška byla opravdu dobrá, mluvili o tom.
A ty jsi tam byla náhodou?
-Ne. -Tak proč?
-Jsi herečka? -Ne, vůbec.
Přitahují mě kostýmy, design kulis, chci objevovat svět, život herců,
co cítí, jak se vypořádávají s...
Santo Clausi, jak ses sem dostal?
Andrei, tohle je moje dcera, Oana.
-Ahoj znovu. -Ahoj.
-Takové překvapení! -To řekl on, když jsem se narodila.
Na víc jsem se nezmohl. Pojď se najíst. No tak!
Pojď, miláčku.
Víš, že...
Schválili ti cestovní pas.
Kupte kytku! Prosím, prosím.
-Dobré ráno, mistře. -Dobré ráno, mladíku.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Začněme!
Andrei, tvůj první řádek, 1. scéna, s Georgem.
Přeskočíme tu část před... Jdeme na to, začněte!
Přišel jsem tě požádat o požehnání.
-Chci vstoupit do kláštera... -Andrei, Andrei, sedni si!
Hele, kdyby měl trému George, zlobil bych se.
U tebe to ale není problém. No tak!
Zrovna on mluví o trémě! Podívej se na jeho výraz.
Dělejte!
Přišel jsem tě požádat o požehnání...
Přišel jsem tě požádat o požehnání.
Chci vstoupit do kláštera, a mniši už souhlasili s tím,
abych začal noviciát.
Andrei, to je velmi dobré.
George, od tebe bych chtěl vidět prohnanost
starého alkoholického, sukničkářského satyra.
Pořádali jsme zádušní mši pro mámu.
Vím, že otec Zosima na tebe udělal velký dojem,
takže můj kluk se chce stát mnichem? To chce tvoje dušička?
Ale ale! Já nemám co k tomu říct.
Takže ty se vydáš i na církevní cestu, že jo?
U matčina hrobu...
U matčina hrobu jsem cítil, že právě tohle chci z celého srdce...
Tak moc se podobáš svojí šílené matce!
Je úžasné, že se jí podobáš, ale mně je tě líto, Aljošo.
Je mi to tak líto, nevím, jestli mi budeš věřit,
ale dostal ses mi do srdce, ty můj hodný kluku.
Ale tam se aspoň budeš moct modlit za nás,
hříšníky, protože jsme vážně moc vyváděli.
To není možné, říkám si, aby potom, co natáhnu bačkory...
Dobrý, dobrý, to je ono... A teď nějaký smích...
-V jejich říši, dokud... -Nějaký smích.
-Nech mě chvíli být, prosím tě... -George!
A pak se tě zeptám: kde berou čerti ty vidle?
Na onom světě se snad vyrábějí vidle?
A tak ti řeknu, jestli neexistují vidle, měly by se vynalézt
pro tvého mizerného otce, jak by mohla být jinak nějaká spravedlnost?
Žádné vidle nejsou.
Jak můžeš vědět, že neexistují?
Uvidíš, v klášteře změníš názor.
Můj hodný kluk... Můj anděl.
Můj andílek z nebes.
Andrušenko, podívej se chvíli na mě těma andělskými očima.
Přece tu nebudu hrát a čumět na stěny, jako v prdeli.
Všude jsem hledal, a našel jsem jen ty padesátkové a tuhle dvoutisícovou.
Co jsem měl dělat? Přinesl jsem tuhle a...
Dobrá práce, tak se šetří elektřina.
Nasměruji ho na strop, v pořádku?
K čertu s tím. Navíc se i zahřívá.
-Jak se mají holky? -Půjdu na nákup.
Drahoušku, tvůj protežé je poněkud plachý.
Buď trpělivá.
Trpělivá být moc neumím, ale mám jiné přednosti.
Vidím, že ses červenal. Jsi znechucený z tolika špíny.
Je toho na tebe moc, že ano?
Nezčervenal jsem kvůli tomu, že takhle mluvíš, ani kvůli tvým činům,
ale proto, že si uvědomuji, že jsem také jako ty.
Ty? Ale jdi! To by bylo příliš.
Příliš, ale ne úplně. Oba šplháme po stejném žebříku.
-Já jsem na nejnižší příčce, ty... -Trochu výš.
Ty, trochu výš.
Ale když stoupáš od první příčky,
ať uděláš cokoliv, nemůžeš vyšplhat až nahoru.
-Je to dobře? -Velmi dobře.
Tak dál, pokračujte!
Dobrý den. Zmrzlinu, prosím.
Zmrz-li-nu. Děkuji.
Řekni mi, jestli chceš i něco jiného než se schovat před deštěm.
-Nejdřív vyhoď tu zmrzlinu. -Ano.
A zavři dveře.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Hledám Bratry Karamazovovy.
Řekněme, že jsi je našel. Co děláš za práci?
Chci se stát hercem.
Takže jím ještě nejsi, a chceš se jím stát.
Ani nevím.
A chtěl bys hrát Aljošu.
Přemýšlím o tom.
Nestěžuj si pořád, Aljošo.
Sleduješ mě?
Nemyslel jsem na to. Možná.
Byl to vtip.
Vy dva se znáte?
Jistě. On je Santa Claus v noci,
a ve dne se připravuje na hereckou kariéru. Je to tak?
Mám pro tebe špatnou zprávu.
Máme jen druhý a šestý díl Souborného vydání.
Máme ale i dobré zprávy.
Všichni Karamazovovi jsou v druhém díle.
Pane Beldimane? Nic nového pro mámu?
Zavolám mamince později.
Mladý muži, bolševici celá léta zakazovali Dostojevského.
Měli strach, že víra v jeho dílech se všude rozšíří jako virus.
Byl na stejné úrovni jako Dante, Shakespeare,
velikáni světové literatury.
Hrozné.
A v jednu chvíli dostaneš ránu sem. Takhle, víš? A pak můžeš... takhle.
A natáhneš se na... přesně tak... Ano. Teď pojď, vstaň a...
Pomůžeš nám, jo?
Víš...
v 18. století jeden starý člověk zatvrzelý ve zlu prohlásil, že...
jestli Bůh neexistuje, měl by být vynalezen.
A je to pravda. Je to tak, tak se to říká.
Člověk stvořil Boha.
Já osobně jsem už dávno přestal přemýšlet o tom,
jestli člověk stvořil Boha, nebo Bůh stvořil člověka.
Tím nechci říct, že neakceptuji Boha, chápej mě dobře.
Říkám jen, že neakceptuji svět, který on stvořil.
Můžeš mi říct, proč tento svět neakceptuješ?
Ano.
Vyprávím ti zábavný příběh, abys mi lépe rozuměl.
Zábavný...
Z dob jednoho povstání Bulharů proti Turkům.
-Představ si malé dítě... -Jak pěkné, tak pěkné!
-Představ si dítě. -Dítě.
-V náručí jeho matky. -A znáš ten příběh.
-Ona je strachem ochromená. -Dělej, pokračuj!
Kolem ní turečtí vojáci, kteří vtrhli do jejich domů.
A co myslíš, že se rozhodli udělat?
Všichni se k ní hrnuli, aby to dítě pohladili.
A dělali na něj obličeje a různé vylomeniny.
A vyplazovali jazyky.
Můžeš to i dělat směrem k němu.
-A vyplazovali jazyky. -A dělali vylomeniny.
-A pošklebovali se. -Pěkné, jako balet.
Pokoušeli se ho rozesmát. A nakonec se jim to podařilo.
Ty si zacpi uši, nechceš to slyšet.
A dítě se začalo smát.
-Protože ten příběh znáš. -Pak jeden z vojáků...
-Pistole. -Vyndá pistoli.
-Vyndá pistoli jako květinu. -Vyndá pistoli.
A, a...
-Zamíří dítěti na hlavu. -Dítěti na hlavu...
-Na vzdálenost dlaně... -Ne, ale je to pěkné, pěkné.
Myslím tím, že dítěti se to líbí.
Dítě řekne: "Páni!" A natáhne ruku.
A všichni se usmívají, příběh je ještě pěkný,
a on pak stiskne spoušť, dítě rozstřelí na kusy,
má jeho střeva rozmazaná po celé tváři, a matku znásilnili...
Proto musíš začít od začátku pěkným způsobem.
V 18. století žil starý hajzl, který říkal, že Bůh neexistuje.
Možná je to pravda.
Možná je to pravda, ale mně je to jedno.
Jen mi není jedno, že svět je zlý.
A tohle nezařveš, řekneš to tím, že ukazuješ, jak moc tě to stojí.
Svět je zlý!
Uděláme to zítra.
Ale mám pochybnosti.
Začínám pochybovat o tom, že jsem schopen hrát tuhle roli.
Bojíš se.
Jsou herci, kteří myslí, že když znají text a zarecitují ho,
svoji práci udělali.
Ale ty chceš víc. Proč by ses toho bál?
Protože cítím...
... že je to moc daleko ode mě.
Ale hovno cítíš, promiňte, mistře...
Je to nějak dlouho, pojďme se na něj podívat.
Nech ho, nemá rád, když se na něj dohlíží.
Ještě jednou to samé, prosím. Se spoustou vody a pak účet.
Byla to příjemná večeře, pánové. Děkuji.
My děkujeme vám.
Dýcháme.
Mistře, už byste asi neměl pít.
Ano.
S postupem času se lidé stávají lepšími.
Nebo zahořknou.
Stávají se zahořklí.
Andrei, synu...
Všichni máme své hříchy.
Ale nejsme kvůli tomu ďáblové. Chápeš?
Dovol sám sobě být dobrý.
Mistře, jaké je číslo domu?
Tady.
-Klapka 23, počtrnácté. -A akce!
Ty idiote, jak jsi mohl dovolit, aby se tohle stalo?
-Předpisy, soudruhu... -Zapomeň na předpisy!
-Máte pravdu, soudruhu majore. -Stop!
Co to děláš? Spíš? Kamera běží, nezastavujte se!
-Promiň, omlouvám se. -Pokračuj!
Měla jsem využít příležitost a udeřit tě víc.
Kdy máš tu zkoušku z filmu?
Odložím ji.
Neudělaná zkouška. Bude první.
Tak jako tak pojedu s mámou do Rakouska.
Uvidím tě zase někdy?
Vypusť ty blbosti z hlavy. Pojedu na dovolenou, to je všechno.
Byl jsi někdy v zahraničí?
-Ne. -Ne?
Co ti mám odtamtud přivézt?
Jestli se opravdu vrátíš...
Ano...
... tak pytlík opravdového kafe.
-Je to moc? -Ne.
Nech si tohle, dokud se nevrátím.
Chceš?
Andrei...
Možná to bude znít hloupě...
... ale stejně to řeknu.
Myslím, že jsem se do tebe zamilovala.
Jestli chceme sdílet
radost z narození našeho Pána Ježíše Krista,
musíme sdílet jeho utrpení.
Jeho oběť na kříži.
Bůh s vámi!
Otče Neculau, dobré ráno.
Bůh vám žehnej.
Řekla jsem vám o manželovi, Andreiovi.
Musí napravit nějaké svoje chyby, jen si s ním promluvte.
-Víte, jeho otec je kněz. -Ano? Má farnost?
Jde o Dumitrua Avrama. Měl malou farnost na horách, ale kostel shořel.
Ano, myslím, že jsem o tom něco slyšel.
Andrei, zůstaň chvíli s otcem.
Takže, předpokládám, že tvůj otec byl i rodinný zpovědník...
První příčka žebříku.
Jaký žebřík?
Na naší cestě vzhůru k nebesům
se učíme napravovat chyby
s každou příčkou, na kterou vystoupíme.
A tímhle způsobem,
budeme prostí hříchů,
až staneme před Bohem.
Ano, mlhavě si vzpomínám, co říkal táta. Ale stále nevím, co dělat.
Modli se, aby narození tvého dítěte bylo požehnání.
A jestli si potřebuješ s někým promluvit...
Ano, otče.
Milá mámo,
mám spoustu otázek,
které bych ti chtěl položit o tátovi.
V následujících 18 měsících povinné vojenské služby
budete jíst, spát a srát, jen když vám to já dovolím.
Pozor!
Vlastně, o kněžským životě.
O pokušení,
o lhaní...
nenávisti...
Dostal jsi dopis?
Ne, to je starý dopis od otce z Ameriky.
Pozor!
Za 5 minut se vrátím a rozmlátím vám rypák. Zasraní kokoti!
Avrame!
Kšeftuješ tady v mém revíru, ty šmejde?! Já ti ukážu!
K zemi, plazit se!
Jsi sračka, Avrame.
Nemáš žádný směr, nemáš svědomí.
Když tě Bůh stvořil, byl tak zaneprázdněný,
že ti zapomněl dát tu věc zvanou disciplína.
Vstaň!
K zemi. Plazit se.
Vstaň!
K zemi.
Vstaň! Plaz se, dělej.
Pojď, vole.
A mnoho jiných otázek, které by mi pomohly Aljošu chápat.
Prosím, pošli mu tenhle dopis.
-Dobrý den, mistře. -Jo.
Valeriu Condiescu je tady?
Právě přišel. Ale byl trochu unavený.
-A kde je? -Šel nahoru.
-Dobré ráno, mistře. -Dobré ráno.
Co děláš? Počítáš potlesky?
Ano.
Pojď sem nahoru.
Přemýšlel jsem o včerejší zkoušce s Dmitrijem, a mám nápad.
Pořád si stěžuješ na Aljošu. Napadlo mě, že ti dám jinou roli.
Uchvacuje mě takový smutek, když vidím, jak jsi neklidný.
Mám pocit, že ztrácím rozum. Určitě ztrácím rozum.
Jsi jen iluze, fantazmagorie,
halucinace nemocného člověka.
Jsem ďábel, a nic lidského mi není cizí.
A tréma je pryč.
Naučil jsem se od vás vychutnávat si nejrůznější rozkoše.
Například...
Rád chodím do tureckých lázní a koupu se spolu s obchodníky.
A s kněžími. Především s kněžími.
Úžasné.
Další moje zábava, možná největší, když se začínám cítit sám,
je poslouchat zpovědi.
Jednu ti řeknu.
Před pár dny překrásná dívka
s nádherným tělem a ladnými pohyby
přišla ke svému zpovědníkovi.
Klekla si,
vyzpovídala se,
a pak co myslíš, že se stalo?
Starý kněz upadl v pokušení a požádal ji o večerní schůzku.
Co si o tom myslíš?
Příroda byla silnější než jeho víra.
Půjdeme dál... Scéna s žebříkem. Text.
Andrei?
-Andrei? -Ano?
-Zavolej sanitku, je mi špatně. -Hned.
-Andrei! -Hned to bude!
-Sousede, Anda rodí! -Tak ať je zdravé.
Musíme do nemocnice.
Zkusil jsem zavolat sanitku, taxík, nikdo neodpovídá.
Nemůžu, už je neděle. Mám značku se sudým číslem.
Nesmím jezdit. Můžu přijít o řidičák.
Jestli něco, zavolám generálovi.
-Sousede, odpustím ti ten dluh. -Jen chvíli, jdu se převlíct.
-Dělej, jdi. Nech tu pálenku! -Už jdu.
-No tak! -Už jde.
Zasrané silnice, neopravujou je!
-Letos hodně kvičelo, sousede. -Cože fičelo?
Řekl jsem, že kvičelo hodně. Myslím to prase.
Bude zase velké sucho.
-Hele, ty hnusná držko! Co to děláš? -Šlápni na to, sousede!
Koukni na něj...
Máme naléhavý případ.
Trpělivost, vypli proud.
Přineseme světla od auta.
Vždyť už rodí!
Ona už rodí, debile!
-A ejhle! Máme světlo. -Táhni k čertu!
Váží 2,9 kilogramů a je to kluk, doktore!
Hudba!
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
-Moje žena. -Jeho žena.
Dobrý večer, paní.
-Moje žena. -Paní Iordacheová.
Stefan.
-Zdravím, sousede. -Zdravím, co je to?
-Costache? -Zkoušky na Narození Páně.
Představení Tomy Avrama. Syn Andreie a Andy.
Premiéra proběhne v té budově s věžemi za mnou.
Je to kostel. Náš kostel tamhle.
Dnes místo publika pozveme do hlediště anděle našeho Pána.
Nezneklidňujte se, prosím.
Stejně se nedožijeme doby, kdy Toma bude ve spánku chrápat.
-Andrei, co je tam? -Pokoj bez nájemníka.
Toho chlapa zatkli komunisté.
Umřel na nucených pracích.
Smutný moment.
Promiňte, já už musím jít. Večer čekám telefonát ze zahraničí.
Na shledanou.
Andrei, připravím ti drink, jaký jsi dosud nikdy neochutnal.
Koňakový střik.
Hned se vrátím.
Jak dlouho to bude ještě trvat? Je pozdě. A malý je neklidný.
Všichni z nás mají radost. Pojď jim aspoň říct dobrou noc.
Stejně jsou všichni opilí. Zítra si na nic nevzpomenou.
-A je tam moc zakouřeno. -... ale vyznají se ve vínu.
Až začne tanec, tak mě zavoláš, ano?
Vidíš? To je správný přístup.
Na zdraví.
Koňakový střik pro všechny.
Tak jak se máš. Stále máš strach z role?
Musím ti něco říct. Upřímně.
To je ono, chvíle upřímnosti. Vzácnost u nás v divadle.
Máš pravdu.
Teď čtu poprvé román "Bratři Karamazovovi".
A zachvátil mě hrozný strach.
Počkej. Četl jsi vůbec něco od Dostojevského?
-Ne. -Výborně! Malá rada: nic nečti.
Nevíte, co se stalo synovi Silvia Bălana?
Fjodorovy knihy ho zničily.
Jednoho dne dal kluk do velké tašky souborné vydání Dostojevského
a odešel z domova.
Od té doby spí, kde najde místo,
posedává po hospodách, čte Dostojevského
a žebrá o panáka vodky.
Hrozná nemoc ze čtení knih! Někteří opravdu zešílejí.
-To je Mareș. -Mareș.
Valeriu Condiescu umřel.
Utáhni to dobře tam v rohu.
-Přivezli ho, pane Bebe? -Přivezli, je vevnitř.
Bůh mu žehnej.
Mimina se nedrží takhle, miláčku. Já ti ukážu jak.
Potichu.
Jak mám spát, když ho nedokážete utišit?
-Já ti pomůžu. -Ne, buď ticho, ticho...
A zase mi řekneš, že jsem chlastal...
-To je ta scéna, ne? -Ano, ano.
A zase mi řekneš, že jsem chlastal, ale to není pravda.
Protože já nechlastám!
Já si užívám. Nebyla tady židle?
-Vždyť tady byla židle. -Je v zákulisí.
Dělejte, hýbejte se.
Jsi anděl, Aljošo.
Jsi pozemský anděl, můj drahý mladší bratříčku.
Udělal jsem hrozné věci.
Dotkl jsem se nevinných dívek svým chtíčem,
koupal jsem se jako prase v tomhle bahně
popoháněný červem uhnízděným v mojí duši.
-Jsem prokletý. -Znám text.
Koupal jsem se jako prase v tomhle bahně
popoháněný červem uhnízděným v mojí duši.
Jsem prokletý, Aljošo.
Jsem zvrhlík, to jsem.
Jsem jedovatá havěť, ale víš ty co, Aljošo?
Nejsem takový nečestný člověk.
-Také mám svého Boha. -Se smíchem, velký smích, dělej.
Podpoříš ho velkým smíchem celou dobu.
Vidím, že ses červenal, Aljošo.
Jsi znechucený, že ano? Znechucuje tě tak velká špína.
Je toho na tebe moc, že ano?
Červenal jsem se, protože jsem jako ty.
Ty? Ale jdi, jak můžeš ty být jako já?
Oba šplháme po stejném žebříku.
Já jsem na nejnižší příčce,
ty trochu výš.
-Když si stoupneš... -I když máš nohu na příčce...
I když mu tohle řeknu, že teď...
I když máš nohu na příčce, nemáš čas dostat se nahoru.
I když máš nohu na příčce,
nemáš čas dostat se nahoru.
Pak si nemusíme stoupnout na příčku, Aljošo.
Kdo si může nestoupnout?
A ty můžeš?
-Obávám se, že ne. -Mlč, Aljošo.
Mlč, bratříčku, mlč!
Grušenka.
Ta děvka.
Grušenka, ta děvka, která mi říká, že se v lidech vyzná,
víš, co mi před pár dny řekla?
Že tě jednoho dne sní jedním hltem, rozumíš?
Jedním hltem, Aljošo.
-Tak jo, to je vše. -Člověče, hotovo... Hele...
On začal...
-Pardon, zvoral jsem to. -Červenal ses.
Co můžeme udělat?
Zvonek na jevišti...
Soudruzi, špatná zpráva nikdy nepřichází sama.
Karamazovovi byli zrušeni. Zrušeni... nebyli schváleni.
Příští týden najdeme nějaké Rumuny, musíme mít jednu premiéru.
Pane Avrame, přijďte dnes za mnou.
Jeho smrt jim poskytla dokonalou záminku.
Pane Vișane,
musíte vědět, že tito lidé
by nikdy nedovolili, aby tahle hra měla premiéru.
Můžete si tím být jistý.
To nebylo hezké, děti.
Mám pro vás dvě zprávy. Ne všechny zprávy jsou špatné.
Od zítřka se oficiálně stanete naším kolegou.
Zařídili jsme vám i trvalé bydliště v Bukurešti.
Další věc je, že zítra ve 12 hodin
musíte v televizi recitovat báseň k Novému roku.
Bude se na vás dívat celá země a také prezident.
Nemůžu, vlastně neumím recitovat. Nenaučil jsem se to.
Rozumím.
Věděl jsem, že jsi prevít.
Ven!
Soudruhu Andrei, pan Valeriu pro vás zanechal tuhle obálku s jeho prémií.
Děkuji.
Haló, herec není dostupný kvůli úmrtí v rodině.
Najdeme někoho jiného.
Ano.
Na co je tady ta fronta?
No, budou mít vatu pro dámy.
Je mi zima, je hrozná zima, pronikavý mráz.
Je skoro půlnoc.
Dnes v noci král nepůjde spát, bude slavit, pít, jíst, vrávorat...
-Hele! Co tady děláš? -Nechte ho být.
Prodávám, soudruhu, prodávám básně. Platím i stánek s básněmi.
V noci král nespí, slaví, pije, vrávorá,
tancuje jako maniak, a když se napije...
-Člověče, jsi blázen? -Ne, soudruhu, vzpamatoval jsem se.
A když dopije další sklenici vína, rozezní se bubny,
orchestr začne řvát...
Miláčku, máš dopis.
Děkuji.
-Koupil jsem mléko. -Jsi hodný.
MINISTERSTVO VNITRA POLICIE MĚSTA BUKUREŠŤ
Dej si trochu, bude ti líp.
Koukni se do zrcadla. Andrei, tohle jsi ty?
Andrei, můžeš se ještě zachránit. Máš talent.
Už máš všechno, co si ostatní přejí.
Máš rodinu, máš zdravé tělo.
I když s ním nezacházíš tak, jak bys měl.
Teď máš jizvy na tváři a špinavé kalhoty.
Andrei, s kým bojuješ?
Andrei?
Andrei!
Teď jsi otec, jsme tři a jsme zdraví.
Vždycky jsi byl jako divoký kůň, drsný,
musel sis vždycky sám najít cestu, to já chápu.
Ty bys měl také pochopit,
že hru zrušili, divadla snížila platy na polovinu,
slavní herci si teď vydělávají na živobytí v rádiu a v televizi,
prosím, pochop to.
Čteš Dostojevského, ale zbytečně.
Boha se stejně nebojíš.
Žiješ jen kvůli potlesku a pro svoje sny a...
Když si já sednu ke stolu a kreslím, nebo dělám nějaký model,
proč to asi dělám?
Chci vydělávat kvůli dítěti.
Ando, prosím.
Přestaň, už nechci poslouchat tvoje bláboly.
Každou noc chodíš domů vyřízený, úplně jsi ztratil rozum.
Dřív jsi voněl nějakým ženským parfémem,
ale teď... teď máš na tváři rány.
To je šílenství!
Andrei,
musíme spolu vychovávat dítě.
Už ti na ničem nezáleží?
Vážně na ničem?
Jen na alkoholu a divadlu?
Tyhle máš.
-Byl to velký člověk. -Ať odpočívá v pokoji!
Máme ruskou vodku, přímo z Ruska. Chceš flašku?
Kdybys měl dvě, vlastně dej mi čtyři. Zaplatím ti 20, až dostanu výplatu.
-Ano, mám. -Tak jo.
Tak na tvého syna!
Rozkládáš se, a je to vidět.
Nechci tě utěšovat,
ale proti situaci v televizi
je zrušení Karamazovovů maličkost.
Dostal jsem nařízení, které znělo:
"Přestaňte lhát dětem o Santovi."
"Nahraďte ho ateistickým Dědou Mrázem"
"a vymažte pravoslavné Vánoce z pořadů."
Tohle řekl Ceaușescu.
My začínáme s natáčením svátečních pořadů v srpnu.
Teď se musíme úplně zbavit Santy Clause.
Venku sněží, je to šílenství.
Imbecil vládne imbecilizovanému národu.
Zasloužíme si to, nic proti tomu neděláme.
-Tady máš dárek od Oany. -Od Oany?
Ano.
-Věděl jsi, že tam zůstanou? -Ano, samozřejmě.
-Costache, je mi to líto... -Na tom už nezáleží, jsem rád.
Stejně už nelze žít v téhle sračce.
Při první příležitosti zdrhnu.
-Zdrhnu, ať to stojí, co to stojí. -Ať ti pánbůh pomáhá.
Mléko. Zavolal jsi, odchází šichta.
Počkejme.
Kreml začíná pracovat, poslední dějiště. Opona padá.
Díky.
Víš, že nesmí ven z ambasády, že ano?
Jestli chtějí jíst, jedou autobusem,
když chtějí ženskou, jdou do koupelny...
Vězení. Zaplacené.
Děkuji, soudruhu.
Kuk!
Zase jsi pil?
-Co je tohle? -Máslo.
-Máslo a? -A co?
-Sunar pro Tomu. -Dal jsi výpověď nebo co?
Ne, okradl jsem krávu na cestě domů.
Tyhle náčrty jsou tvoje?
Ano.
Pro hru, kterou zinscenujeme.
Hustý.
To, čeho se dotkneš, ožívá.
Brzo se dostaneš do Bukurešti a budeš slavná.
Do Bukurešti pojedu, ale nechci slávu.
Chci rodinu.
Kolik dětí chceš mít?
Nevím, jaký bych byl otec.
Buď sebevědomější,
dochvilnější, nauč se odpouštět...
Ano,
už jsem sebevědomější.
-Preclíky se solí. -Buďte opatrní v tom velkém městě.
Tohle je číslo mojí tety Mutzy v Bukurešti.
Ze začátku u ní budete bydlet.
Puiovo plnicí pero.
Budu se za vás modlit. Za vás oba.
-Posuň se trochu, Mutzo. -Je mi zima, no tak!
-To je ono, Iordache. -Bude to dlouho?
Dobře.
-Ukažte Tomu. -Směje se.
To je ono.
Jen chviličku.
Co to děláš?
Vím, že mi nemůžeš odolat.
Dělej, Tomo, přiveď maminku blíž k Santovi.
-Šťastné Vánoce, lásko. -Šťastné Vánoce.
-Tobě také, můj maličký. -Podívej!
Kdo nám usnul?
Jestli chceš, břicho si necháme.
Tak je to perfektní.
Santovi pomocníci.
-Veselé Vánoce! -Pojď, sousede.
Na zdraví, na zdraví!
Tohle mám od tchána.
Na zdraví! Udělejme si fotku.
Dělejte, děti, začněte zpívat.
Hvězda vychází Jako velké tajemství
Hvězda svítí A úžasnou zprávu přináší...
Všechno nejlepší! Šťastný nový rok!
Při příležitosti Nového roku
k národu promluvil soudruh Nicolae Ceaușescu,
generální tajemník Rumunské komunistické strany
a prezident Rumunské socialistické republiky.
Děkuji. Šťastný nový rok!
Všechno nejlepší! Na zdraví.
-Šťastný nový rok! -Šťastný nový rok!
Zdál se mi sen,
že jsem tě viděl smutnou, a pochopil jsem tvoji mlčenlivost.
A vypnul jsem jas nebes, abys mohla odpočívat
a pak zapomenout.
Ale nenechal jsem tě ve tmě.
Nechal jsem spoustu hvězd, aby ti dávaly světlo.
Teď zbývá jen...
... tě milovat
a doufat, že aspoň dnes...
Haló?
Šťastný nový rok!
Zdál se mi sen...
Haló?
Pane Beldimane?
Všechno nejlepší!
Šťastný nový rok!
Konečně ses ukázal.
Je mi hrozná zima a nudím se.
Tvoje žena ti to neřekla?
Zavolal jsem ti kolem svátků.
Stalo se toho hodně.
Něco pro tebe mám.
Mám je pro tebe schované už nějakou dobu.
Dostojevskij. Dlužil jsem ti to.
Pane Beldimane, jste kouzelník.
A tohle je tvůj vánoční dárek.
Pane Beldimane...
... a božství, můj drahý.
Nemám slov.
-Nádherné. -No...
A na věky věků, amen.
Toma byl takový... hodný kluk.
Děkuji ti, mámo.
-Andrei, co je? -Neměla jsi mi ho dát.
-Tvůj táta bude... -Táta je mrtvý.
Mámo,
on odešel jen jednou, a to za Pánembohem.
Zkusil jsem ho použít.
Táta otupil hrot pera.
A časem jsem si uvědomil, proč jeho písmo bylo tak nepořádné
v dopisech, které jsem dostával.
Neohrabané.
Nech si ho.
U tebe bude v bezpečí.
Co se s ním vlastně stalo?
Co se s ním stalo?
Pořád říkal, že naše svoboda je důležitější než jeho problémy.
Byl příliš hodný.
Ve skutečnosti
ho zatkla tajná policie.
Jeho a spoustu jiných.
S dovolením. Přivedl jsem ho.
Vstup.
Soudruhu Avrame, těší mě. Pojďte dál, udělejte si pohodlí.
Prosím, omluvte nás, je tady přeplněno.
-Víte, proč jsem vás sem zavolal? -Ne, nevím.
Popravdě, byl jsem zaskočený. Ještě nikdy jsem nebyl na policii.
Nikdy jsi na policii nebyl? To je dobře!
Posaď se tam.
Kde je ta složka?
Tohle to je?
Jak se máš, prcku?
Už je tu nedrž, nech je jít, ano?
Soudruhu Avrame,
budu k tobě upřímný.
Doufám, že nám pomůžeš.
Objevili jsme nějaké... grázly,
kteří obchodují s uměleckými díly.
Znáš filmovou režisérku Oanu Condiescovou, že ano?
-Takže ji znáš. -Ano, setkal jsem se s ní. Pracovně.
Hrál jsem v jednom jejím filmu, když byla studentka. To je vše.
A během natáčení
nestalo se, že bys...
ho tam viděl, nebo se s ním seznámil?
Jde o tohohle chlapa.
Ne.
Nespěchej. Máme dost času. Podívej se!
Určitě jsem ho nepotkal.
Pracuje v televizi.
A natáčí.
Ty jsi herec, ne?
Ano, ne.
Ne, nikdy jsem se s ním neseznámil. A ano, jsem herec.
I když jsem dost dlouho v ničem nehrál.
A v tu noc, když jsi šel k mladé režisérce domů
a odešel jsi druhý den ráno,
to bylo kvůli tomu natáčení, že ano?
Neviděl jsi náhodou u ní doma...
nějaké podobné obrazy?
Ne.
Jsi si tím jistý?
Ano. Neviděl jsem je.
Koukni se ještě jednou.
Ne. Ani jeden.
Ti hajzlové...
Andrei, miluji tě.
Myslíš, že bys mi mohl prokázat laskavost?
Cokoliv, kdykoliv.
Necháš mi klíč od tebe pod rohožkou?
-Jdi. -Dále.
A pokusil se...
-Soudruhu, kam jdeš? -Domů. Co se děje?
Jdi jinou cestou, tudy je zakázáno chodit.
Andrei, co tady děláš? Jdi pryč!
19. června, 1987
Odpusť jim, Pane!
Nevědí, co dělají.
Pozor, zastav se!
Zakázáno!
Nemůžu.
Zkus to znovu.
Máme čas.
Nemůžu, prostě ne.
Nadechni se, synu. Můžeš to udělat.
Pak zakřič: Jsem Andrei Avram a neumím lyžovat.
-Jsem Andrei Avram a neumím lyžovat. -Víc nahlas!
-Jsem Andrei Avram a umím lyžovat. -To je ono!
-Jsem Andrei Avram a umím lyžovat. -Tak lyžuj!
Vyšlo to.
Andrei, zastav se.
Počkej tam na mě.
Zdá se mi, že kostel hoří.
-Ztřeštěnec. -Dobrý večer!
-Jsem ráda, že jsi k nám přišel. -Já také.
Jdi si umýt ruce, jo? Budeme jíst.
Tak pojď s dědou.
Půjdeme na dvůr.
Co je to s tebou?
Odvezli si Puiua.
Bála jsem se to říct do telefonu.
Přijeli tajní a vzali ho s sebou.
Bože můj...
Dobře, že se Andrei nevzbudil.
Chci ho nechat tady s tebou.
Jedu do Bukurešti dozvědět se víc.
A kdo může něco říct?
Nevím.
-Proč přešla okurka přes ulici? -Proč?
Protože byla zelená.
Cătăline. Kdo je ten trouba?
Měli bychom jít.
Jiskrův Cătăline! Nýmande. Kdo je ten hňup?
Signalistův vnuk.
Jak se jmenuješ, ty prďolo?
Andrei. Avram.
Prďola je moje druhé jméno.
-Jen se na ně podívej! -Vole, tyhle koleje jsou naše.
Jestli je chcete používat, musíte se postavit vlaku.
Rozumíte?
Teď uvidíme, lopato. Už jede!
-Kdo vyskočí, je zbabělec, idioti! -Neboj se, Cătăline, jsem s tebou!
-Dělal jsem si srandu, ty prďolo. -Andrei, uteč!
A mám vás!
Probuďte se!
Probuďte se, lidi!
Probuďte se!
Probuďte se, lidi! Probuďte se!
Probuďte se!
Probuďte se, lidi!
Dělejte, lidi, probuďte se!
Co to tady děláš?
-Andrei, jaké překvapení! -Čau, Teodore.
Tohle je Avram z mého filmu. Půjdeš dál?
Dobrý den. Ne. Chtěl jsem tě o něco poprosit.
Jistě.
Musíš mi pomoct. Potřebuji práci. Komparz, cokoliv, jen abych...
Můžeš mi pomoct?
Constantin bude asi něco mít.
-Já s ním promluvím. -Skvěle, děkuji.
-Dáme si vědět, ahoj. -Jo.
Hodně štěstí.
-Kamarád Caranica. -Zde!
-Kamarád Delimace. -Zde!
-Kamarád Sterie Ciumete. -Zde!
Kamarádi,
jasným vítězstvím ze dne 6. září
udělalo legionářské hnutí pevný krok na Kapitánově cestě.
My už jsme se smrtí zasnoubeni, nebojíme se jí.
Protože oběť každého našeho gardisty
zajistí úplné vítězství hnutí.
Mrtví se na nás dívají a soudí nás.
Jejich prolitá krev si žádá oběti!
Rána vedle rány, bolest vedle bolesti,
utrpení vedle utrpení a hrob vedle hrobu.
Takhle jsme dosud vítězili a takhle zvítězíme i nadále.
Odvážná postava je odvážná, Andrei.
Chci říct, přestaňme chodit kolem horké kaše,
jsi hodně talentovaný, a způsob, jak jsi zahrál Simu, je...
Pro železniční koleje, které zůstaly rovnoběžné.
Máš tak dobrou paměť, Cătăline.
Tehdy mezi kolejemi jsem se hodně bál.
A já jsem se bál o tebe.
Tenhle hnus je Corăbioara.
-Číšníku? -Ano.
-Co je to za vodku? -Viborova.
Tohle je Corăbioara, ty šejdíři.
Vole, ty nevíš, co piješ? Debilní vandráci, kokoti...
-Lžeš mi do ksichtu, člověče? -Uklidněte se, prosím.
Na baru to pravděpodobně spletli. Prosím, uklidněte se.
Dostanete i slevu.
Tohle si vezměte také. Zlodějové!
Viborova.
Kretén jeden!
Andrei?
Je to velký úspěch, dokonalý herecký výkon.
Jestli mu ale tu cenu udělíme, naštveme lidi na ministerstvu.
Rozumím, ale je to velká nespravedlnost.
Udělme mu cenu "ex aequo".
Vyloučeno.
Akceptuji to. Je to velká nespravedlnost.
Ale my udělujeme cenu herci, ne postavě, kterou hraje.
Už jsem to řekl: vyloučeno.
Já to nemůžu akceptovat.
Prostě nemůžu.
Dobrý večer.
Na shledanou.
Takže je to rozhodnuto. Podepiš to.
Tam pod tím také.
Co ještě přinesl táta Tomovi?
Animáky a laboratorní krysu na studium.
Máš to v hlavě v pořádku, Andrei? V tvém věku?
Utrácíš peníze za zbytečné blbosti.
Jen krysa nám tu chyběla!
Nechci, aby moje dítě vyrostlo na animákách z bulharské televize.
Slyšela jsi děti, jak zkomoleně mluví venku?
Lepší bulharské animáky než mrtvé dítě po tom,
co nám strop spadne na hlavu.
Když už sis mě vzal za ženu, starej se i o tenhle dům, prosím.
Dost, půjdeme!
Tati.
Promiňte, že ruším. Chci mluvit s Costachem Vorvoreanem.
-Jak se jmenujete, prosím? -Andrei Avram.
Jsem u hlavního vchodu budovy televize.
-Počkej na mě na zastávce autobusů. -Dobře.
-Mladý muži, nemáte zájem? -O co?
-Je na prodej. -Ne.
-Dobrý den, pane Avrame. -Ahoj, jsem Andrei.
Costache už nějakou dobu nepřišel do práce.
Nemohla jsem vám to říct do telefonu.
Slyšela jsem, že ho chytili při pokusu o překročení hranice.
Tohle jsem našla pod jeho pracovním stolem. Nevím, co s tím.
Děkuji, na shledanou.
ODDĚLENÍ MASOVÉ KULTURY
Poznáváte to, jsem si jistý.
To je v pořádku. Vím, že pomáháte židům, prodáváte jejich cennosti.
Také vím, že peníze, které za ně dostávají,
jim zajistí pasy, aby mohli opustit zemi.
Neznám tě dost dobře.
Co můžu říct...
Žijeme v těžkých časech.
A nebezpečných.
Costache Vorvoreanu byl zatčen.
Měl byste se pustit do úklidu.
Předpokládám, že ti hajzlové vám můžou přijít klást otázky.
... v Timišoaře...
Stříleli do lidí, kteří vyšli do ulic
a dožadovali se chleba a svobody.
Poslouchejte: Timišoara, 17. prosince 1989.
Ando, Mutzo! Ando!
Ticho, spí.
V Timišoaře stříleli do lidí. Jsou mrtví, zranění.
-Kde je Anda? -Čeká ve frontě na maso.
Ale kde jsi slyšel tu šílenost?
Vysílala to Svobodná Evropa.
Slyšel jsem křik, střelbu z kulometu, ženy, děti... Nevím.
Tohle mají na svědomí Rusové, škrtli zápalkou, a teď to vybouchne.
To byla Gorbačovova ručička.
Haló?
Ano, spí.
Ne, nech to být. Pojď, pojď domů.
Olé! Olé! Olé! Ceaușescu už není!
Ando! Ando!
Pojď sem.
Ceaușescu utekl.
-Vrah nás opustil. -Pryč s Tajnou policií! Jsme svobodní.
Pryč, pryč, pryč!
-Svoboda! -Svoboda! Tyran padl!
Vítězství!
Pryč s Ceaușeskem!
Pryč s komunismem!
Zvítězili jsme.
Ty mě fotíš? Copak je tohle, svatba? Kokote!
Uhni.
Vodu, dejte nám vodu!
Tak vy chcete vodu?
Tady, vodu se sračkami dostanete!
Na Univerzitním náměstí byl masakr.
Vjely tam tanky, zabily lidi.
Ráno vyčistili krev vodními hadicemi.
Svoboda.
Svoboda!
Ceaușescu utekl.
Ano. Svoboda!
Ano, ano! Svoboda!
Podívej se na tohle.
Tolik jsem se o tebe bála. Co se stalo?
Jsem šťastný.
Nic vážného. Upadl jsem, když jsem čekal ve frontě na mléko.
Ve městě je to šílené.
Ano, viděla jsem. V televizi nepřetržitě vysílají zprávy.
Co to děláme? Kreslíme? Jsem v pořádku.
Mluví Iliescu, bývalý komunistický předák.
Co děláš, ty můj generále?
Byla jsem příliš nadšená.
-Pomalu. -Ano, pomalu.
-Co se ti stalo? -Nic.
Nemohl jsem sedět s rukama v klíně, ne?
-Koukni se, zase mluví Iliescu. -Ano.
Ti, kteří nám doposud vládli, pošpinili Komunistickou stranu.
Doufejme, že teď přijdou lepší.
Jen tak se jich nezbavíme. Jestli nás má vést on...
Tenhle je ze staré komunistické školy.
Jsou hodní, usmívají se, slibují.
Ale zůstanou schovaní za svými dětmi
a za dětmi jejich dětí. Rozumíš?
Andrei, tvoje máma.
Řekni jí, že jsem ve sprše. Zeptej se, co chce.
Našli Cătălinovo tělo. Ti grázlové ho zabili.
Ne!
K čertu s tajnou policií!
Děláte si, co chcete!
Ale tentokrát ne!
Když nezavoláte vrtulník, aby nás odsud dostal,
umřeme tady i s těmihle dětmi .
Bůh si nás k sobě přivolá společně,
protože jsme stejně nevinní jako ony.
Blbci! Vzdejte se, idioti, složte zbraně.
Ruce za hlavu. Vystupte jeden po druhém.
Vojáci! Nestřílejte!
-Nestřílejte! -Dolů! K zemi, ty idiote!
1990, Univerzitní náměstí, Bukurešť
PRVNÍ PROSTOR OSVOBOZENÝ OD KOMUNISMU
Pryč s komunismem!
Tady na Univerzitním náměstí se údajně schází jistý gang,
každý den ti samí lidé ...
Naše mise je bojovat, postavit se na odpor proti...
Rozhodnutí vlády odmítnout dialog s protestujícími,
s představiteli signatářů Proklamace...
Gratulujeme!
Včera večer jsem byla na premiéře.
Autobusová scéna na mě hodně zapůsobila.
Je pravda, že v románu není?
Přidal ji do filmu Pintilie. Ale stalo se to i ve skutečnosti.
Také v Timišoaře, asi v 85. roce.
Doufám, že odteď pro nás bude líp.
Měl bys být tam, na balkoně.
Lidé tě budou poslouchat.
Svobodo, milujeme tě. Buď zvítězíme, nebo zemřeme!
-Co je tohle, pane Bebe? -Jak to mám vědět? Bůh ví.
Nějací darebáci, ale ne z našeho divadla.
Jaký to byl pořádek a disciplína za Soudruha!
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
-Dobré ráno, kamaráde! -Ahoj.
Poslouchej mě, prosím.
Nemám moc času, musím běžet na ministerstvo,
ale mám ještě pár korektur na Karamazovových,
a pak můžeme znovu začít se zkouškami.
Skvělé!
Potřebuji tě klidného, s čistou hlavou...
Už nechoď na Univerzitní náměstí.
Mají většinu hlasů, mají všechno.
Vždyť jsi to viděl u nás dole. To je jejich odpověď.
Takže tohle je ono?
Bože můj!
Ty také? Nemáš nic, co bys k tomu řekl?
Stejně by to byla zbytečná válka. Musíme mít trpělivost.
Trpělivost?
A co to, že jsi tak snadno přijal místo ředitele divadla?
To ti dává smysl?
Ale budeš dlouho ředitel, a to dává smysl.
-Příliš rychle ti zavřeli pusu. -Jak tohle můžeš říct?
Já jsem tě přivedl do tohohle divadla,
vytáhl jsem tě z té slepé uličky, kde bys jinak hnil.
Styď se.
Stydět se... Já?!
Dane, vedeš divadlo, ne věznici.
Poprvé v životě se cítím svobodný. A tak i zůstanu.
Pryč s Ilieskem!
Na tomto náměstí,
odvaha několika dětí zdolala Ceaușeska.
Neměly strach se zasnoubit se smrtí.
Ale jejich oběť byla zbytečná.
Moc byla převzata v kancelářích paláců,
ale my jsme tu, abychom řekli jasně: "Pryč s komunismem!"
Pryč s komunismem!
Mrtví se na nás dívají a soudí nás.
Jejich oběť si žádá další oběti.
Neodejdeme odsud.
Půjdeme až do konce!
Poslouchej, víš, co dělat.
Kup nějakou brož nebo kvalitnější parfém,
ale ať to není moc drahé, protože... Dobře.
Koukni se.
Hele, tam je ten hajzl.
Ano? Člověče, řekl jsem ti kdy... Tak jo, dělej... Jo.
Poslyš... Iliescu má talent.
Je neporazitelný.
Je tam banda příznivců Železné gardy. Kdo je asi platí?
-Děvky, děvky a narkomani. -Máš pravdu, šéfe.
Ano! Ne.
Potřebujeme silný článek. Dám ti celou první stranu.
Dej tam fotku toho grázlíka na celou stranu. Aby bila do očí.
Málo textu, někde dole, ale aby to bylo jasné.
Něco jako "Znovuzrození Železné gardy",
nebo líp, přímo "Gardisti chtějí převzít moc".
Napiš tam, co chceš, ale tohle, aby zůstalo.
"Gardisti se chtějí chopit moci."
Dobrá, teď si jdi po svých.
Tavi, člověče. Jestli tohle vyjde dobře, máš u mě bod navíc.
-Ano, šéfe. -Oženil ses? Ne? Dobře.
Je lepší, že ses neoženil.
Už sem nepřivedeš tu krávu, abych jí zbytečně platil.
Drazí horníci, děkuji vám
za pohotovou odpověď na naše volání.
Ando? Ando!
-Ano. Co se děje? -Slyšela jsi, co se stalo?
Musíme být ostražití.
Půjdeme do národní televize a promluvíme k lidem.
Mutzo, proč mluvíš francouzsky?
Já ti nerozumím. Mluv rumunsky.
Takhle jsem mluvila vždycky. Je to moje mateřština.
Tentokrát máme co dělat s fašisty...
Mutzo, co je to s tebou?
George mi poslal letenku Bukurešť-Paříž a pak do New Yorku.
Pryč s fašisty.
Tohle jsou horníci.
Pryč s fašisty.
Co děláš s tím nožem. Chceš mě zabít?
Myslím, že potřebujeme lékaře.
Musíme zavést skutečnou demokracii...
Ano, zavolej taxík.
... pro náš lid.
V téhle chvíli se tyto osoby pokoušejí podkopat naši demokracii.
Armáda musí zajistit stabilitu...
... a bránit úspěchy lidu.
Nesmí zůstat nečinná...
... když vandalové páchají takové ohavné činy proti lidu.
My pracujeme, nemyslíme! My pracujeme, nemyslíme!
Řekněte prezidentovi, že zapálíme autobusy.
Takhle zněla dohoda.
Vítejte. Díky.
0-1. Vstup do budovy!
K zemi!
Jsou zaplaceni falešnými dolary.
Vyšťourejte ty krysy ven, zbavte nás jich!
Otevřete dveře!
Tým 0-1 už vstoupil do budovy?
Tudy, chlapi.
Jděte na balkon. Je oblečený v bílém.
Zbijte ho pořádně!
Mirele, tamhle je ten gardista!
Co? Jsi to ty?
Jsi mrtvý, nebo živý?
Dám ti pokutu.
Řekni mi, co děláš u souseda na zahradě.
Narušuješ veřejný pořádek.
Dobrá práce. Viděl jsem ho létat.
Dostaňte ho do auta.
Ty jsi úplná kráva, že jo?
Udělala jsi mu 9 rentgenů na jednu plíci?! Krávo blbá!
Požádal tě někdo, abys ho zabila? Mluv!
Tohle řekl ten soudruh, který ho přivezl.
Devět... Devět rentgenů, ty blbko?!
Co mám dělat?
Ptá se na tebe.
Toma na tebe čeká.
Andrei!
Ano?
Ve jménu Otce, teď a navždy a na věky věků. Amen.
Jsem živý?
Víceméně.
Kdo vás sem přivedl?
Jsem zmatený.
Něco se mnou je.
Nerozumím...
Myslím, že jsem ztratil...
Bili mě hodně do hlavy,
do těla,
a já jsem jim odpustil, protože jsem přišel o rozum.
Otče, slyším hlas...
Svůj hlas,
ale ne v uších.
Někde v mém těle,
v srdci.
On to ví.
O DEVĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI
-Mutza nás opustila. -Cože?
Mutza zemřela.
Kdo tady je? Koukni se.
Tomo?
Pojď nahoru!
Zavolali zase z divadla.
Ozvi se jim aspoň.
Ando, pravda je, že jeho uzdravení je skutečně zázrak.
-Testy ukazují, že... -Můžu?
Ano, jistě.
Má post-traumatickou ztrátu sluchu
v důsledku perforace ušního bubínku.
To znamená, že dlouho nebudeš slyšet na pravé ucho.
Možná se stane zázrak.
Teď spíš lépe?
-Mnohem lépe. -Dobře.
Zázračné.
Jaký smutek mě uchvacuje, když tě vidím tak naštvaného.
Jsi iluze, fantazmagorie,
halucinace nemocného člověka.
Myslím, že jsem zešílel.
Můj drahý, nejsi šílený.
Jsem ďábel, a nic lidského mi cizí není.
Hned.
Pane Andrei, měl jste na vrátnici balíček.
Díky.
Co chceš?
Příroda byla silnější než jeho víra.
Není to snadné zničit tisíce lidí, jen aby jeden byl spasen.
Jaká je odměna? Snášet prokletí lidí.
Aljošo, co je to s tebou?
Co tě trápí?
Smrt opata Zosimy?
Dej mi pokoj.
Začal ses vztekat jako obyčejný člověk?
Ty, andílku?
A všechno proto, že starý opat začal smrdět jako mrtvý člověk.
Skutečně jsi věřil, že byl svatý? Že nebude po smrti hnít?
Věřil jsem a věřím proto, že chci věřit.
Jsi naštvaný. Naštval ses na dobrého Boha.
Začínáš proti němu bojovat.
Vzpíráš se mu.
Nevzpírám se Bohu.
Nechci akceptovat svět tak, jak on ho stvořil. To je vše.
Odpouštím všechno
a všem.
Žádám všechny o odpuštění za všechno,
nejen za svoje činy,
ale za všechno, co oni udělali.
Otče,
jak sis přál, odejdu z kláštera
a půjdu do světa,
abych byl s božími lidmi.
Tento film je věnován všem lidem, kteří dělají divadlo.
V roce 1999 se herec rozhodl sloužit Bohu jako řeholník.
V současné době je opat malého kláštera,
který nese jméno svatého mučedníka Filimona
považovaného za ochránce herců.
1977-1987 "Temné desetiletí". Na rozkaz diktátora Ceaușeska
bylo v Bukurešti zdemolováno 20 kostelů a klášterů,
většina starších než 350 let.
22. prosince 1989
po 12. hodině se Ceaușescu vzdal moci a utekl.
Byl to vrchol Revoluce, která stála 5 203 životů.
1990 - Rok NULA. Dnes, po 30 letech vyšetřování, stále není znám
počet mrtvých obětí zásahu horníků nařízeného prezidentem Ilieskem.
České titulky Gabriela a Roman Řepovi
Iyuno-SDI Group 2022