Дякую.
Хай йому грець!
Ну ж бо!
Стережися!
З дороги!
Кохання…
Їдь!
…найкраща річ у житті.
Любити когось завжди приємно.
Більш ніж приємно.
Це необхідно.
Тересо де Росендо…
чи береш ти Хосе Луїса Панізо за законного чоловіка?
Не роби цього.
Тересо, ти не можеш взяти шлюб.
Я кохаю тебе.
Ти мене теж.
Гайда.
Їдь.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
З обличчя нареченого все ясно.
Це на краще.
Ніколи її не любила.
Пробачте, але вам усе одно доведеться заплатити.
Чекай.
Вона не раз нас принижувала, синку. Не раз.
Увесь час.
Коли не запросимо вас на обід, у неї якісь плани.
На мій день народження, на батьків…
Нашу останню річницю, пам'ятаєш? Її не було.
А ти завжди проводив Різдво з її батьками.
Прошу, скажи, що це неправда
Що ти мені не наставляєш мені роги І досі зі мною
А коли я був у Пуерто-Рико…
Смачно.
Синку, кейтеринг чудовий.
Гей! Закінчуй із цією піснею.
Гаразд.
-Дякую. -Хлопці, зіграймо «El merenguito».
Раз, два…
Один, два, три!
Освітлення й музика…
П'ятсот євро.
Фотографка. Дві тисячі євро?
Так, вона дуже хороша.
Усі знімають на телефони!
Ти пропонуєш робити весільні знімки на телефони?
-Ну… -Ми хотіли гарні фото.
Це все мені. Можна забрати додому?
Хочеш забрати 200 філе з фуа-грою?
Я їх заморожу. За місяць усе піде.
Як і його печінка.
Чому ти за все платив?
Ти знову починаєш. Тереса…
Тереса вчиться. У неї грошей нема.
Я маю її підтримати.
-Ти мене цього навчила. -Вчиться?
Тереса вчилася. Вчилася вона…
І займалася іншими справами, поки вчилася.
DJ Чучо.
Тисяча євро.
Що таке «DJ Чучо»?
Ти не зрозумієш, мамо.
Диджей Чучо.
Диджей, диск-жокей, хлопець, що ставить музику!
Вона з ним утекла.
Повтори.
Дуже добре. Він залишиться без грошей.
А я тобі казала.
Я знала, що вона непевна. Я тобі казала чи ні?
Нічого ти не казала.
Я не люблю втручатися.
Чекай хвилинку.
Вона не така.
Вона ошаліла від пристрасті? Гаразд.
А що буває з пристрастю? Вона згасає.
Вона ще подзвонить.
Тоді подивимося, чи я візьму слухавку.
Серйозно…
Можете це припинити, будь ласка?
Може, «Paquito el chocolatero»?
-Ні, я хочу, щоб ви пішли! -Нам заплатили, тож…
-Нащо платити наперед? -У мене не було вибору!
За весілля платять наперед!
Це через місяць.
Про що ти говориш?
Через медовий місяць.
Інакше вони поїдуть, а грошей катма.
Трясця, місяць!
Що таке?
Медовий місяць.
Слухайте, вона кинула його біля вівтаря.
Заради іншого.
Ви ж розумієте, як йому погано.
-Усе гаразд. -Ні.
Лише погляньте. Який блідий…
Облиш мене… Прошу, продовжуйте.
Я тебе пам'ятаю.
Норвезькі фіорди.
-Ні… -Йому краще знати!
Вона хотіла чогось екзотичного, Маврикій, але він погоджувався лише на фіорди.
Що не так із фіордами?
Вони відстій.
Але врешті-решт він поступився.
Він завжди поступається.
-Так. -Авжеж, ти поступився.
Що я отримав? Гівно на паличці.
Але я розкажу… Прошу, дозвольте пояснити.
Річ не лише в подорожі.
-Я так настраждався. -Боже.
-Вона завжди було, як вона хотіла. -Завжди.
-Відпустки. -Відпустки.
-Весілля. -Весілля.
-Будинок. -Звісно.
Усе.
Окрім хлопця, якого вона хотіла.
Пробачте.
Тож маєте мені допомогти.
Це купа грошей.
Ви допоможете?
На жаль, ні. Я не можу.
-Добре. Дякую. Ходімо? -Ми нікуди не підемо.
Я ж казав. Вони не повернуть нам гроші.
З нас лише посміялися.
-Дякую, мамо. -Це не…
Ой. Я забула телефон.
Послухайте уважно.
Мій син дуже засмучений.
Я знаю, що вам байдуже, але я його мати.
Я не піду, поки ви не повернете гроші або не запропонуєте рішення.
-Чому б не поїхати? -У медовий місяць сам? Він помре.
А за ним і я.
-Непогана ідея. -Перепрошую?
Їдьте з ним.
У медовий місяць? Із сином?
Послухайте уважно.
Це найкращий курорт на Маврикії.
Приватний пляж.
Розкішний номер преміумкласу з особистим помічником.
Безкоштовний бар.
Лобстери завбільшки з мою руку.
І найкраще те, що… все включено.
Ця подорож — це здійснення мрії. Мрії.
Хоча є одна умова.
-Га? -Нізащо, мамо.
Ми не поїдемо в медовий місяць!
Гадаю, це чудове рішення.
Так твої гроші не пропадуть.
Він оформив квиток на моє ім'я, вилучив її, та й усе.
Це не поїздка в Бенідорм.
Отож. Це саме те, що тобі треба.
Тобі потрібні світло, сонце, вітамін D…
Тепер потрібні? Улітку ти все повторюєш, що сонце спричиняє рак.
-Якщо не питимеш води. -Ясно.
Очевидно, у готелі безкоштовний бар.
Матінко рідна! Я побачу океан!
Ми були в Салобреньї.
Єдина риба, яку ми там бачили, була на рожні.
Дай дитині спокій.
Я не можу. Поглянь на нього. Йому розбили серце.
Це заради риби, а не через моє серце.
Я нікуди не поїду.
Ні з тобою, ні з кимось іншим. Треба жити далі.
Ходитиму на побачення. Мій тіндер не затихає.
-Звісно. -Бачиш, що ти наробив?
-Ти його відмовив. -Я?
-Що це? -Нічого!
Я тобі казала…
Що це за лайно?
Весільний подарунок. Це я намалював.
Твій батько взявся за малювання.
-Хто тебе навчив? -Ютуб.
Тату, який жах. Це мене пригнічує.
-Я все виправлю. -Не вийде. Як ти міг?
Я зітру обличчя Тереси й намалюю інше.
Хоча б людське?
Кого хочеш? Одну з тих дівок, що зараз популярні?
Марту Санчес, Ченоу…
Ану Торроху.
-Вони такі гарні, що я не можу вибрати. -То що?
Збирати речі?
Ні, мамо. Не треба!
Повірити не можу.
Вона б поїхала в медовий місяць із бабусею? Ні.
У неї його не було.
-Авжеж був. -Ні. У мене була робота.
Я обіцяв взяти її в Париж,
але потім народився ти.
І ми все відкладали…
-То ви не поїхали? -Ні.
Як справи?
Привіт. Добре.
Бідолашний.
Чесно кажучи, було важко.
Ну, тримайся.
Клин клином виганяють.
Це вона втратила.
Раптом щось треба,
я поруч.
Узагалі-то, у мене була божевільна ідея.
Ти подумаєш: «Він що, збожеволів?»
Але я скажу, сприймай, як хочеш.
-Хосе Луїсе… -Ні, я передумав.
Що за ідея?
-Не скажу. -Що це?
Є два квитки до Маврикію на завтра.
Це крутий курорт. Ледве їх не викинув.
Але слухаючи тебе, я подумав…
ми майже не розмовляємо, але ми чудово ладнаємо, так?
Тож я гадаю…
може, полетимо разом?
Ти і я. Як друзі, але близькі друзі.
Що?
Це план чи якесь божевілля? Що скажеш?
У мене є чоловік, двоє дітей, і я хотіла повернути гроші,
які подарувала на весілля.
Звісно.
Якщо скажеш номер картки, я перекажу їх тобі.
-Ось. -Отак.
Він пошився в дурні.
ТЕРЕСА ВИКЛИК
Привіт. Це Тереса. Я зайнята й не можу взяти слухавку.
Я перетелефоную. Па-па.
Е-е-е…
ми їдемо.
Синку, ти впевнений?
AY 5607 МАВРИКІЙ — C21
Що ти робиш?
Що?
Нам сюди.
-Я знаю, мамо. -Ти не при собі.
АВІАЛІНІЇ «AIRFLY»
«БРУДНІ ТАНЦІ»
Дивись. Патрік Свейзі. Такий гарний.
-Ти пристебнулася? -Так.
-Надто вільно. Має бути тісніше. -Настільки?
Увесь політ. Тут буде все підскакувати.
Ти нервуєшся?
Я не нервуюся.
Я так і думала. Ти багато літав.
Може, приймеш снодійне?
Ні. Не люблю змішувати.
-З чим? -Хочете ігристого?
-Дуже дякую. -Мені не треба, дякую.
Вітаємо на борту літака рейсу AY 5607, що прямує до острова Маврикій.
Пристебніть…
Не хапай мене, мамо!
… приготуйтеся до зльоту. За кілька годин…
Вимкни, будь ласка.
Чекай.
Перевіряю, чи стало їй нахабства щось запостити.
-Кому? -Тересі.
Послухай. Вона зруйнувала тобі весілля.
Хочеш, щоб зруйнувала й медовий місяць?
-Клади слухавку! -Не чіпай мої речі!
-Ти зводиш мене з розуму. -Ти мене теж!
Гаразд.
Мамо…
Думаєш?..
-Коли?.. -«Брудні танці»!
На-на, моє життя
Для мене
ПУНКТ ПРИЗНАЧЕННЯ — ОСТРІВ МАВРИКІЙ! ПРИБУТТЯ — 8:30
ВІДСТАНЬ — 9250 КМ ТЕМПЕРАТУРА — 25 °C
Дякую.
Боже мій!
Овва.
Яка краса.
Любий, поглянь на дівчат у тих спідницях.
Так мило. Мені подобається.
Повірити не можу.
Я теж.
Так спекотно.
-Вітаю. -Вітаю.
Ми бронювали.
Іспанці?
Ефектуально.
Мій хлопчику. Ти чудово говориш!
На ім'я Хосе Луїса Панізо.
Ось воно.
Люкс для молодят. Пакет «Кохання довіку».
-Так. -«Кохання довіку».
-Вітання. -Дякую.
Ой, ні!
Ви не бронювали люкс для молодят?
-Ми забронювали номер… -А, гаразд.
Він вам сподобається.
Там багато дармових речей для молодят.
-Дармових? -Так, халява.
Речі й розваги.
-Чудово. -Це теж.
Тихо. Не перебивай її.
Усі наші заходи безоплатні для молодят.
Лише для них.
Я це й намагаюся сказати. Ми не молодята.
Що?
Звісно, ні.
-Ні. -Молодята? Уявляєш?
Ми не молодята.
Ми вже чоловік і дружина.
-Ша. -Що?
Муженько!
Мовчи!
Ми йдемо на Віллу кохання.
Це приватна вілла лише для наших пар.
Що я можу сказати? Ми тут такі романтики.
Матінко рідна.
А найкраще,
ваш пакет включає весілля за обрядом Матаси.
Матаса? Що це?
Наш весільний обряд.
В останній день
ми даємо парам шанс
одружитися на нашому приватному острові.
Таким чином ви зможете сказати,
що повінчані за нашими традиціями.
Ви теж із цього острова?
Ні, я з Курналі.
Люкс для молодят!
Царице небесна!
Так. Хай живуть наречений і наречена!
Тут так гарно!
Повірити не можу!
У вас є щось менш романтичне?
-Ми проти умовностей. Усе гаразд. -Кажи за себе, любий.
Вільних номерів на всьому острові нема.
Присягаюся.
Жодного?
Дурненький, хіба не бачиш, зараз високий сезон кохання?
Хіба ти не помітив?
Вам дуже пощастило знайти цей номер.
Цей номер виключно
для пар, які приїхали на медовий місяць.
Торік мені довелося вигнати пару, бо вони були неодружені.
Такі правила готелю.
Я гадаю, це справедливо.
Хіба ні?
Молодятам потрібні інші молодята.
Пронози вам тут ні до чого.
Ми не любимо проноз.
Пройдіть зі мною, будь ласка?
Не може бути!
Жане-П'єре, розкидай пелюстки.
-Ні, не треба. -Та нехай.
-Ні… -Любчику, гарно ж. Нехай розкидає.
І це ще не все.
Усе, щоб порадувати наших молодят.
Погляньте на це.
Нам подобається слухати шум хвиль.
Дякую.
Ні, так не піде.
Це мене образило.
Моє єдине завдання — зробити ваше перебування в цьому готелі
найкращим досвідом у житті.
Я хочу, щоб ви запам'ятали це назавжди.
-Повірте, ми не забудемо. -Це моя винагорода.
Жане-П'єре, ходімо.
Залишмо їх наодинці.
Для цього ми тут.
Гайда. Наша робота тут завершена.
-Там є халати! -Гаразд!
Мені дуже подобається ця пісня, Жане-П'єре.
«Je t'aime».
-Розважтеся, гаразд? Насолоджуйтеся. -Так. Авжеж.
-До зустрічі. -Бувайте.
Бувайте.
Ходи сюди!
Ходи до матері в ліжко!
Воно дуже зручне.
Більше ми цього не робитимемо.
-Чого? -Не прикидайся дурепою.
Не драматизуй.
Ми не вдаватимемо чоловіка й дружину!
-Чому? Важко повірити? -Це огидно.
Коли ти був малим, усі казали:
«У тебе така молода мама, наче сестра».
Спати з сестрою теж огидно.
Боже, який ти нетямущий.
Я не віддам цей номер, що б ти не казав.
У тебе є твоя відпустка.
-А я приїхав забути про своє горе. -Гаразд.
І оскільки ти моя мати, було б добре, якби ти мене слухала.
Коли я говорю.
І мені потрібен простір. Не докучай мені.
-Добре. -Здається, ти про це забула.
Та зараз
я в пеклі.
Перепрошую.
Тінто де верано.
Що?
Тінто де верано.
Я не розумію.
Ні…
-Тоді… -Спробуйте дайкірі.
Тут він дуже смачний.
Ну гаразд…
Одне дайкірі.
Дайкірі.
Армандо.
Армандо. Я Марі Кармен.
Причарували, Марі Кармен.
Дякую. Дуже приємно познайомитися.
Смачного.
Дякую.
Погляньмо.
Справді. Дуже смачно.
Ви тут одна?
Ні, я з моїм…
чоловіком.
Хто?
Он той.
Молодий чоловік чекає на вас за столиком, а ви п'єте дайкірі в барі?
Ви вмієте радіти життю.
Я намагаюся.
-Дякую. Піду до нього. -Авжеж.
-Бувайте. -Бувайте.
Пробачте.
Вибачте.
Зіштовхнулася з цим хлопцем.
Ти не уявляєш, як це смачно.
Дайкірі.
-Хочеш? -Ні.
Гаразд, тут так стільки розваг для нас!
-З чого почати? -Так.
Ми робитимемо те, що хочу я. Я ж страждаю.
А зараз я хочу полежати сам, випити й подумати.
Про те, що сталося, бо все так заплутано.
Розумієш?
Я зроблю канапки. Для екскурсії.
На прогулянці ніколи не знаєш, коли поїси.
Я покладу авокадо, яке ти так любиш.
Привіт. Це Тереса. Я зайнята й не можу взяти слухавку.
Я перетелефоную. Па-па.
-Привіт. -Привіт.
Я тебе не турбуватиму.
Сидітиму тут дуже спокійно й тихо.
Наче померла.
Про що ти тільки й мрієш.
Хочеш?
Трішки.
Хоч трішки. Я тебе намащу. Ти навіть не помітиш.
Можна?
Я намащу.
Не рухайся. Мама це зробить.
Ось так, мій хлопчику.
Ось так.
Ну от.
Я вже чекаю, коли ти закінчиш!
Ти не знаєш, коли зупинитися!
-Гаразд. -Це неймовірно, мамо!
Чекай.
Тут трохи…
Не лишай так, бо… Гаразд.
У тебе там усе липке.
Що ти робиш?
Засмагаю.
-Мені незручно через тебе! -Господи!
Якщо мені не можна засмагати
й займатися чудовими пропозиціями
для пар, які перелічені в брошурі, що мені робити?
-Хочеш щось робити? -Звісно!
І ти даси мені спокій?
-Так. -Тоді їдьмо на екскурсію.
Дивися, їде.
ГОРА ВРАЖЕНЬ
-Це автобус на екскурсію? -Гадаю.
Оце брухт. Тоді я не їду.
Боже, дай мені терпіння.
Вітаю, шановні. Хто хоче на стару-добру екскурсію на квадроциклах?
Усім увага!
Увага!
Зверніть увагу!
Через кілометр дорога закінчується.
Далі переходитимемо скелю пішки.
Пішки.
На північ.
На північ!
А потім ви спробуєте найкращий ром на острові.
Любите ром?
Так, люблю!
-Так! -Я вас не чую!
Хочете рому?
-Так! -Так!
Це місце на іншому боці скелі. За полем цукрової тростини.
Сеньйорито, у мене питання.
-Це включено? -Що ти маєш на увазі?
Це найкращий ром на острові. Заплатимо.
Так. Усе все включено, королево.
Дякую, люба.
-Усе включено. Я за це заплатив. -Треба переконатися.
Пофотографуй там. Мені треба дещо спитати.
Усе добре?
Гаразд.
-Сара, правильно? -Так.
-Хосе Луїс. Чудова англійська. -Дуже приємно, Хосе Луїсе.
Подорожуєш?
-Так, я з… -Це наш медовий місяць.
-Так, точно. -Це чудово.
-Іди сфотографуй кручу. -Гаразд.
Це моя мама. Взяв її у відпустку. Заноза!
Ти такий молодець, що взяв маму в мандрівку.
-Так. Це важко, але приємно. -Я рада.
-І я… -Добре!
Час куштувати ром!
-Любиш ром? -Я? Обожнюю. Все життя.
-А ти? -Люблю.
Бо якщо ні, то я теж ні.
Відтепер мені подобається все те, що й тобі.
-Гаразд? -Хосе.
-Справді? -Так.
Тоді не будемо чекати, поки він нам розподобається.
-Не розподобається. -Просто кажу.
Їдьмо.
-Гайда! -Що ти робиш, мамо? Їдьмо.
Вирушаймо!
Готові ще розважитися?
-Засіб від комарів. -Не бризкай на мене.
-Припини, мамо! -Не рухайся!
Припини. Залізай. Вони вже їдуть.
-А й справді. -Звісно, вони їдуть.
-Можеш триматися, як усі люди? -Їдь.
Забери від мене ноги. Усе мокре.
Я їх не бачу.
-Ти надто швидко їдеш! -Треба їх наздогнати.
Ми їх усе одно знайдемо.
Це неправильна дорога.
Що тепер?
Ми їх загубили через тебе.
Туди чи сюди?
Чому ти тримаєшся за мою руку?
Господи, та нехай уже.
Ти перший.
Агов?
-Треба було йти в інший бік. -Ні, не треба було.
Це певно тут той ром.
Бачиш? Це тут.
Поглянь на нього.
Вітаю.
Товариш твого дядька Альфредо.
Де решта?
Ми надто рано приїхали?
Чи надто пізно. І вони вже поїхали, дуже дякую.
Ходімо до бару.
-Вітання. -Вітання.
Мій друже.
Один ром.
Ні, два.
Два рому.
Краще чотири.
Чотири рому.
Чотири.
Чому чотири?
Бо це безоплатно.
Я не впевнений, що це те місце.
Ти такий зануда.
Мій друже.
Ну ж бо, пий.
Я не хочу.
Випий. Це ж дегустація, так? Тож дегустуй.
Ну ж бо, спробуй.
Що це на біса?
Забираймося звідси, прошу!
Чекай. Треба подивитися на це місце.
-Побачила. Гайда. -Чудово.
Дякую.
-Бувайте. -Забираймося звідси.
Де гроші?
Ні. Гроші — ні.
Це безоплатно.
Ми з групою.
Це…
Це ж безоплатно, так?
Ти платиш.
-Що? -Я ж казав!
Нізащо. Ти не платитимеш.
Ти достатньо заплатив.
Це все включено.
-Це не те місце! -Гаразд.
-Плати! -Добре, не чіпай мене.
-Не чіпай його! -Не треба мене захищати!
Я сам можу себе захистити.
Слухай, річ у тім, що наша група…
Вони тебе вб'ють!
Звісно, я плачу.
Так, плати!
Більше.
-Усе? -Більше.
Я плачу це.
Ні, більше.
Я плачу це.
-Більше! -Я плачу це.
Більше!
-Я плачу це. -Більше.
Я плачу це.
-Більше! -Я плачу це.
Це все.
-Більше! -Я плачу це.
Годі цього «плачу це». Ось!
Через тебе ми заплатили 400 євро за кілька напоїв.
Звісно, синку.
Як скажеш. Ти не голодний?
-Уперед. -Нумо дещо з'ясуємо, мамо.
Ми щось зробили разом. Дай мені спокій.
-Я більше з готелю ні ногою! -Не називай мене мамою.
Я не хочу, щоб вони забрали мій номер.
Більше номерів нема.
Муситимеш спати зі мною.
Трясця, вона дивиться. Прикидайся.
Поглянь на мене. Усміхнися.
Усміхнися мені.
Ось так. Поглянь на мене.
Дай мені цмок.
Га?
-Цмок. -Що це?
-Поцілунок. -Що ти таке кажеш?
Як справи, голубки?
-Як вам вечеря? -Чудово.
У нас буде змагання для пар.
Візьмете участь?
-Звісно! -Звісно, що ні.
Не варто так поспішати!
Ти не знаєш, який приз.
-Є приз? -Звісно!
Приз — екскурсія
на морське дно.
Любчику, морське дно!
Матусю…
Манюсю.
Навіщо? Що там на морському дні, ми й так знаємо.
Риба й водорості. Навіщо ці клопоти?
Запишіть нас.
Увага.
Кожна пара
має перенести папаю
звідси
сюди.
Але, увага!
Без допомоги рук.
Зрозуміло?
Без допомоги рук.
Що вона сказала?
Що нас дискваліфіковано, щось таке.
Що? Ми ще навіть не почали.
Один,
два, три.
Уперед!
Ну ж бо! Не стійте!
Мамо…
Я не хочу!
-Бери папаю! -Я не чую!
Я сказала, бери папаю!
Уперед!
Не розбий!
Ти мене поцілувала!
Іди!
Морське дно певно прекрасне!
Гаразд. Я в душ.
Радій, синку.
-Ми виграли! -Я нічого не виграв.
Ти мене геть не слухаєш.
Я не хочу ігор. Я не хочу екскурсій.
Ти лише виставляєш мене на посміх.
Вибач за спроби тебе підбадьорити.
Ти не можеш.
Мене кинули біля вівтаря.
Я знаю, солодкий.
Ні, не знаєш.
Я розумію, що ти намагаєшся зробити, та нічого не виходить.
У мене не все добре.
Те, що сталося, позначилося на мені.
І напосідання мені не помагають.
Не пий воду з-під крана. Буде діарея.
Ти не слухаєш! Байдуже до води!
Дивися, я п'ю.
Я п'ю.
-І все гаразд! -Ти такий, як твій батько.
Це після 40 років з тобою.
Знаєш, чому Тереса не хотіла йти до вас?
Бо ти заноза!
Ти така заноза!
Твоя правда.
Я справді заноза.
Ти куди? Ідеш?
Я вперше за багато років вибралася з дому!
Я не збираюся сидіти з тобою в цьому номері!
Що сталося?
Привіт.
Нічого. Усе гаразд. Як ти? Усе добре?
Усе чудово. Малюю натюрморт із грушами.
Ти гарно проводиш час? Як твій син?
Погано, дуже погано.
Серце крається бачити його таким.
Дай йому час.
Він просто…
Він не може розслабитися, тому не може насолоджуватися розвагами.
Ти не уявляєш, як тут гарно.
Анхелю,
якби ж ми могли приїхати сюди в молодості.
Слухай, ти
про нас хоч інколи думаєш?
Що ти маєш на увазі?
Чи ти згадуєш нас, коли ми були молоді, до одруження?
Часто.
-Ти зі мною чи з грушами? -Я пропущу світло!
Тоді до побачення.
Груші!
От недоумок!
Дайкірі, будь ласка.
-Зробіть два. -Боже мій! Я перелякалася!
Добривечір, мадам.
-Як справи? -Добре. А твої?
-Добре. Так. -Ясно.
Де твій чоловік?
Він удома.
Не вдома. У номері.
Малює.
Так. А ви як?
Навіщо нам ці формальності?
Вибач.
Ти тут сам, чи дружина десь поруч?
Ні, дружини немає.
-Справді? -Вони від мене втомлюються.
Сумніваюся.
-Чому? -Я нічого не казала.
Я тут у справах.
Я фотограф.
-Фотограф? -Так.
Я в захваті. Як чудово.
Перепрошую?
Обожнюю це небо.
Тут великі зірки, так?
Це прекрасний світ.
Тому не варто ним зневажати.
Що?
Тобто будьмо.
Будьмо!
-Це називається «тост». -Тост.
Тост. За життя.
Боюся, нас виганяють.
-Уже? Ще так рано. -Так.
Шкода. Це так смачно.
Зачекай секунду.
Не говори зі мною креольською!
Ти знаєш, я плутаюся.
-Водолазний костюм, думай. -Костюм.
Дельфіни.
Зіплайн.
-У нас були проблеми… -Вітаю.
Здрастуй! Король папаї. Вам було весело?
-Було чудово. -Справді?
Ви не бачили сеньйори, яка подорожує зі мною?
Вашу дружину?
-Мою дружину. -Ні.
Але щойно приходила дуже симпатична дівчина,
яка питала про вас. Ось вона.
Вона гід з екскурсії.
Я нічого не сказала.
Боже збав. Це не моя справа.
Можеш підійти на секунду, будь ласка?
Підійди на секунду.
Знаєш, чому я працюю тут на рецепції?
Ні.
Кілька років тому я приїхала на острів і закохалася в хлопця.
Усе було хі-хі та ха-ха, тож я взяла його до себе в Курналю.
А через пів року
він знищив усю мою родину.
Ми всі постраждали.
-Який жах. -Життя — таке стерво.
Тепер я мушу працювати тут на рецепції,
щоб сплатити іпотеку за квартиру в Курналі,
бо він живе там, як принц.
Іноді я думаю: «Як ти могла закохатися, Монсе?»
Це була не я.
Присягаюся, це була не я.
Це острів.
Тут така атмосфера.
У нього дивна енергетика.
Присягаюся, це все вогонь.
Через нього
тобі хочеться знайомитися з людьми.
Присягаюся.
Щоразу, коли я подумаю про нього,
хочу знищити його нанівець.
І того хлопця, який зруйнував моє життя.
Розумієш?
Гаразд, отже,
ви така гарна пара.
Ми можемо зробити стільки знімків.
Можна я піду?
Звичайно! Тут усе для вашого задоволення.
Розважайтеся.
Як забажаєте.
Джоелю, Моніко, дуже рада.
Кохайтеся, розважайтеся. Побачимося.
Гаразд…
Саро!
Хосе Луїсе, як справи?
Дякую.
-За що? -Що не подали скарги.
Що? Ми самі винні.
Ні, це моя провина.
Коли я помітила, ви вже були не в тому барі.
Аж ніяк. Ми загубилися.
А потім виставили себе на посміх. Не хвилюйся.
Можемо повторити, коли вам буде зручно.
-Добре? -Гаразд.
Добре.
Річ у тім, що я більше…
Ти пив воду з-під крана.
Воду з-під крана? Ні.
Усі знають, що не можна. Не з-під крана. Завжди з пляшки.
Де б ти не був. Нью -Йорк, Лос-Анджелес, фіорди…
Ти бувала на фіордах?
-Так, відстій. -Справді?
Я ніколи не був, але мені фіорди подобаються…
Я їх обожнюю.
Обожнюю їх.
Добре.
Рада чути, що тобі щось подобається.
Так…
Я залишаюся тут.
Ти залишаєшся чи йдеш?
-Я вже йшла. -Гаразд.
-З тобою все гаразд? -Так.
Добре. Салют.
-Гаразд. Па-па! -Па-па.
-Бувай. -Бувай.
Бувай!
Мій номер є на рецепції.
Вітаю.
Чому ви тут?
Чому я тут?
Гадаєте, я дурна?
Я знаю, що відбувається.
Мені треба туди. Потім поговоримо.
Ні. Зараз.
Ви ненормальні.
Ви нас спіймали. Мені справді треба туди.
Ви люди широких поглядів.
Двоє пестяться, третій дивиться, і вони кохаються.
У моєму віці мене нічим не здивуєш.
Якби ти знав, що я тут бачила.
Гей!
Хочеш масаж?
Мм…
Мм, то що?
Обережно.
-Ой! Як гарно! -Так і є.
Мені подобається.
Гей, хтось прийшов!
Ти певен, що нам сюди можна?
Звісно. Ми його гості.
-Гаразд. -Ходімо?
Дивися туди!
-Гарно, правда ж? -Краса!
-Вітаю, Марі Кармен. -Дякую.
Матінко рідна!
Я вже давно не ходжу на вечірки.
Нічого не змінилося з того часу.
Але я змінилася.
Що ти таке кажеш?
Ти маєш чудовий вигляд.
Піду візьму дайкірі.
Я тебе шукала. Не могла знайти.
-Тримай. -Я не курю.
Я теж.
Га?
Це не тютюн.
-Овва. -Не хвилюйся. Вона дуже хороша.
Її навіть продають на базарі.
-Ні, я… -Пригощайся.
Я ніколи не вживала наркотиків.
Але це не наркотик. Це лише трава.
Називається «Зелений смарагд».
-Справді? -Тут росте.
-Спробуй. -Ні, я не можу, чесно.
-Мені так незручно. -Марі Кармен.
Ти на острові.
Посеред океану.
Тебе тут ніхто не знає.
Пригощайся.
Гаразд.
Не знаю.
Погляньмо.
Може, ключ не той?
Хто замкнув двері?
-Марі Кармен. -Відчиняй.
Сеньйорито! Відчиніть двері!
Це я.
Привітики…
Вітаю.
Я вполювала рятівне коло. Дивися.
Я бачу.
Хочеш? На.
Забирай собі.
Хотів переконатися, що вона дійде неушкодженою.
-Я б не сказав, що вона неушкоджена… -Я увімкну музику.
-Тут щось надто нудно. -Прекрасно.
Спокійно. У неї медовий місяць. Трохи розваг не зашкодить.
Пробачте, а ви хто?
Це Армандо, мій друг.
Дуже приємно.
Навзаєм.
Дякую.
-Нема за що. -Добраніч. Бувайте.
-І? -Що?
Де ти була?
Тусувалася.
За межами готелю? Знущаєшся? Це може бути небезпечно.
Мій хлопчик непокоїться за свою мамусю.
Що ти пила? Говори.
Нічого.
Трясця. Дай понюхати подих.
Ти пахнеш травкою.
Ти курила?
Тобі 15 років?
-Іди в ліжко! -Овва!
-Іди спати! -Гаразд.
Гаразд, я йду спати.
Припини. Ну ж бо.
Радий, що ти гарно провела час із незнайомцем.
Його звати Армандо, і він фотограф.
-Мені байдуже, хто він. -Якщо чесно…
Може, я й заноза, але ти, синку…
ти такий нудотний.
Не дивно, що Тереса тебе кинула, бо…
Боже…
Ти такий…
Я зараз впісяюся!
Я щойно запісяла труси!
Привіт. Це Тереса. Я зайнята й не можу взяти слухавку.
Я перетелефоную. Па-па.
Ну що?
Невеличке похмілля?
Уночі весело, а зранку сумно.
-Дайкірі. -Дайкірі.
-Привіт! -Привіт.
Па-па!
-Келвіне. -Привіт, Марі Кармен.
Як твій дерматит?
Шкіра на твоєму лікті.
Усе дуже погано.
Я дам тобі крем.
Хороший, із «Меркадони».
Тут «Меркадон»? Ні.
«Меркадон»?
Забудь. На.
Для тебе.
-Для тебе. -Дякую.
Втирай, і побачиш.
Дякую.
Учора ввечері…
Марі Кармен!
Привіт.
Розкажеш про вчорашній вечір?
Я б хотіла, але нічого не пам'ятаю.
Нічого.
Тобі не варто гуляти одній.
І ти кажеш мені це лише зараз?
Ні, просто…
Наступного разу тобі не доведеться йти самій.
Я тебе не розумію.
Ти маєш рацію.
Мені буде корисно чимось зайнятися.
Вибач, але я не…
Я не розумію, що ти маєш на увазі.
Я хочу, щоб мені було весело, як тобі.
-Серйозно? -Так. Зробімо щось разом.
-Справді? -Так.
Приготуйся до вибуху мозку.
То ти хочеш купити наркотиків?
Це не наркотик. Це трава.
Як латук чи ескаріоль.
Або ж марихуана.
Коли ти так говориш, звучить гірше, але це не…
Побачиш, як тобі буде добре.
-Як вона називається? -«Зелений смарагд».
А її можна тут купити?
Так, у якійсь ятці.
-Якій? Їх мільйон! -Треба порозпитувати.
Аякже.
Про це не можна питати.
Нас заарештують. Знімуть про нас реаліті-шоу.
-Нас не арештують. -Не знаю.
Треба робити це обережно.
Боже мій!
Що?
Глянь на той огірок.
Збожеволіти!
Це огірок?
Папая. Бери.
Ні.
Папая — ні.
«Зелений смарагд».
Що?
Ти їй скажи.
«Зелений смарагд».
Доброго ранку.
-Вітаю. -Це він.
-Доброго ранку. -Привіт, друже.
«Зелена есмеральда»?
-Ліпше я буду говорити. -Ти надто нервовий.
-Трава може тобі помогти. -Він не розуміє. Дозволь мені.
«Зелений смарагд», будь ласка.
-«Зелений смарагд»? -Так.
Погляньмо, що він принесе.
Мабуть, принесе персиків.
Так, це вона! Швидше, заплати!
-Це все? -Так. Заплати йому.
-Це вам. Гроші. -Дякую.
-Це все? -Тобі потрібен чек? Ходімо!
-То це?.. -Чекай секунду.
Це материнка.
-Не може бути. -Це вона.
Я знаю, як вона пахне.
Пахне приправою, та це не вона.
Кажу тобі.
Перепрошую!
А ось і він.
Зрозумів, що помилково продав нам материнку.
Подобається «Зелений смарагд»?
-Що він питає? -Чи нам подобається.
До піци дуже смакує.
Так.
-Хороша. -Нам подобається. Так.
До піци добре.
Піца добра.
Ідеально.
-Ідеально. -Вас заарештовано.
Обох.
ПОЛІЦІЯ
Що, розслабилася?
Правда в тому… що вийшло не дуже добре.
Ти знаєш, що ми можемо отримати 50 років за наркоторгівлю?
Наркоторгівля? Не перебільшуй!
Заплатимо штраф, і нас випустять.
І це мій медовий місяць.
Чудово.
Ти так і не розповів, що сталося.
-Ти про що? -Про Тересу.
Ти вже знаєш. Вона втекла з диджеєм. Що ще ти хочеш знати?
Такі речі не трапляються за одну ніч. Мало бути ще щось.
Усе було добре?
Ні добре, ні зле.
Ми не дуже ладнали,
але й не сварилися.
Якщо подумати, вона поводилася дивно якийсь час.
Але я теж,
тож я це ігнорував.
Тоді в мене виникла геніальна ідея одружитися.
Чому?
Бо вона завжди казала, що мріє про це.
А ти?
Ти цього хотів?
Мені було байдуже.
Чесно.
Але я подумала: «Пари так роблять».
Вони проходять стадії.
Не може бути весь час весело.
Що? Таке життя. Ви з'їжджаєтеся, одружуєтеся, заводите дітей…
Так влаштовані стосунки.
Ні, синку, це не так.
Так ти приховуєш свої проблеми.
Ти що, психолог?
Я не психолог.
Із досвідом приходить мудрість, любий.
У вас із татом усе не так погано.
Ви разом уже вічність, і наче все добре.
Твій батько…
увів мене в оману.
Зраджував тобі?
Ні. Змусив думати, що життя буде іншим.
Спочатку
ми постійно гуляли, він катав мене на мотоциклі…
Ми багато де побували.
-Ходили на танці. -Тато танцював?
Так.
Ні…
Але це він, розумієш?
Так…
Та потім ми одружилися й…
і все.
Усе стало роботою:
будинок,
їжа,
сон…
А тепер малювання.
Прошу!
Ви заткнетеся? Від вас голова болить!
Пробачте, мадам.
Любий, те, що сталося між тобою й Тересою, мало статися.
-Ти витратив статок на весілля… -Твоя правда.
Але позбавився від років страждань.
Ви маєте право на один дзвінок.
-Подзвонити татові? -Твій тато…
З ним нас засадять довіку.
Трясця.
Що нам робити?
-Дозволь. -Кому ти дзвонитимеш?
Другові.
Із сивим волоссям?
Фотографу.
Дзвони. Ми тут через нього.
Як мені?..
Готель... Точно.
Ні.
Так.
Алло?
Ви з'єднаєте мене з Армандо?
Фотограф-француз.
Що?
А.
Добре. Дякую. На все добре.
Що?
Він вийшов.
Що нам тепер робити?
Не знаю.
Я більше нікого не знаю на острові.
Чекай. Я знаю.
«Пригоди із Сарою». Алло?
Привіт, Саро. Це Хосе Луїс.
Привіт! Хосе Луїсе, як ти?
Добре.
Ну, нормально загалом.
Нас із мамою арештували.
Що?
-Що ви накоїли? -Так.
-Ми… -Купили наркотиків!
Мамо, помовч, будь ласка.
-Пішли по «Зелений смарагд» для мами. -Для нас обох.
Гаразд.
Можеш витягти нас звідси, будь ласка?
Зараз я везу туристів на екскурсію.
Так, звісно.
Нам потрібен підпис місцевого жителя.
-Я приїду. -Справді?
-Дякую. -Дякую, красуне!
Я твій боржник.
-Хосе Луїсе. -Що?
-Маєш купальний костюм? -Га?
Мені це не подобається! Якби я знав, залишився б у в'язниці!
Спиніться!
Молодець, синку! У тебе виходить!
Годі!
Зупиніться!
Без рук!
Скажіть йому, хай зупиниться.
-Що? -Що?
Він надто швидко їде!
-Що? -Скажіть, хай зупиниться!
-Він хоче швидше. -Добре.
Максимальна швидкість, капітане! Уперед!
Ой, він упав!
Де він?
Хай йому грець.
-Трясця твоїй матері. -Хосе Луїсе!
Агов!
Усе гаразд?
Усе гаразд.
Зі мною все гаразд.
Що?
Дві медузи.
Тільки спокійно, гаразд?
Це було…
Е-е-е…
Уперед.
Я не знаю цей танець.
Ти все знаєш. Довірся мені.
Бачиш?
Ось що я хотіла робити в житті.
Подорожувати, зустрічатися з людьми, бачити світ.
То чому так не робила?
Усе не так просто.
Хоча я намагалася, повір.
Одного разу, коли мені було 16,
я втекла з дому.
І коли ти це зробила, куди хотіла податися?
На Ібіцу.
-Ібіца? -Так.
А він у Понтеведру.
Це не дивно.
Тато шаліє від морепродуктів.
Ні, це був не тато. Мій хлопець. Він із Галісії.
Галісія?
-У тебе був хлопець до тата? -Так, і в тата була дівчина.
-Коли ми зустрілися, то порвали з ними. -Чому я не знав?
Бо в мене було життя до зустрічі з тобою.
Можу уявити, але ви ніколи не розповідали мені цих історій.
І я нічого про тебе не знаю.
А я знаю про тебе все.
-Перепрошую? -Ти мене чув.
Син від матері нічого не приховає.
Не мели дурниць, мамо.
Я не тікаю, але в мене є свої історії.
І я знаю їх усіх.
Ти так гадаєш?
Не віриш, що я знаю про тебе більше, ніж ти про мене?
-Звісно, ні. -Хочеш закластися?
Це гра, щоб з'ясувати, хто краще знає іншу людину.
Відповіси неправильно — п'єш. Не відповіси — п'єш.
-А якщо правильно? -Я п'ю.
Чудово.
Ти будеш так налигаєшся, що ніколи цього не забудеш.
Почну з простого. Моя перша робота?
Це легко.
Комп'ютерний технік у консультації Херардо.
Цей виродок платив тобі копійки, і хапав мене за дупу.
Правильно. Щонайпростіше.
Гаразд.
Моя перша робота?
Починаєш з підступного питання. Це очевидно. Ти ніколи не працювала.
Я продавала парфуми.
-Годі тобі. -У 17 років.
Пий.
Але тоді я ще не народився. Це нечесно.
Ти міг би мене запитати в якийсь момент?
Щоб знати про свою маму.
Пий.
Гаразд.
Це було занадто.
Ну ж бо, пий.
До біса.
-Коли я втратив цноту? -Коли?
Чи з ким?
Байдуже. Ти не знаєш.
Це правда. Це дуже особисте.
Я не знаю…
З Інес із четвертого поверху, коли тобі було 19,
поки ми з твоїм батьком відпочивали в Салобреньї.
Звідки ти знаєш?
З твого виразу обличчя.
Ну ж бо. Пий.
Чудово. Ти виграєш. Вітаю.
Ні, але спитай мене.
З ким ти втратила цноту?
Наприклад.
-Не з татом у першу шлюбну ніч. -Ні.
Хлопець із Галісії?
Не скажу.
Ось так.
Чому?
Дивися сюди.
Ось.
Ні.
Мамо, це маячня!
Ходімо.
-Послухай. -Що?
-Не махлюй. -Я не махлюю.
То я тобі казала?
Не знаю.
Син від матері нічого не приховає.
Нехай, але розкажи секрет.
-Не буду. -Трясця.
Нізащо.
Але…
є дещо…
Я так і знав. Що?
Шість місяців тому
в мене в грудях знайшли пухлину.
Я дуже перелякалася.
Чому не сказала?
Не хотіла тебе хвилювати.
Ти сама ходила?
Усе сама.
Мені для цього ніхто не потрібен.
Що сказали?
Фальшива тривога.
-Ти впевнена? -Цілком.
-Тато не помітив? -Ні.
У цього чоловіка нема серця.
Ніхто нічого не помітив.
Ніхто.
Обіцяю, це буде мандрівка твого життя.
Так і є.
Агов, Хосе Луїсе!
-Перепрошую. -Привіт!
-Маєш гарний вигляд!
Кращий, ніж минулого разу.
-Ти один? -Не один.
Дивися, хто зі мною.
Дивися, що виробляє.
Танцює кукарачу.
Ви мене завжди дивуєте.
Хочеш?
Добре.
Ще по одній?
Ні, у мене завтра поїздка. Не хочу похмілля.
Куди їдете?
Хочеш із нами?
Так, авжеж.
Чекай! Завтра? Я не можу.
Ми спускаємося на морське дно. Мама так радіє.
Усе гаразд.
До зустрічі, Хосе!
Саро!
Гадаю, мама не буде проти поїхати сама.
Ти впевнений?
Так, я впевнений, вона зрозуміє.
Їдемо на екскурсію.
Візьми затички для вух, інакше може бути отит.
Га? Ні, не треба.
Вона мила, так?
Хто?
Саро. Хто іще?
А, так.
Гарненька.
У чому річ?
Зі мною? Нічого.
Ну…
Тереса теж була дуже милою.
До чого тут Тереса?
Візьми затички, інакше забудеш, а якщо підхопиш отит…
Отит…
Бувай.
Де червона сорочка?
Це моє улюблене місце на острові.
Не дивно. Тут розкішно.
Ви розважилися з мамою?
Чорт забирай.
Вона справді вміє пити.
Схоже, ви дуже близькі.
Буває часом.
А як твої батьки?
Ну, я вже давно не спілкуюся з татом.
Справді?
-Вибач. -Нічого. Він придурок.
Чудово, що ти ладнаєш зі своїми.
Загалом у мене нормальні стосунки з мамою.
Ми постійно сваримося.
Але відколи ми тут,
я знову з нею зблизився.
Поплаваємо?
Так, будь ласка! Гайда!
«СКЛЯНЕ ДНО»
Не здумай поворухнутися, Марі Кармен.
Боже мій!
Що ти тут робиш?
Морське дно — одне з моїх улюблених місць.
-Так. -А ти? Що ти тут робиш?
Я виграла цю поїздку в конкурсі.
Разом із чоловіком.
-І він не поїхав із тобою? -Ні.
Але мені ніхто не потрібен.
Я б нізащо це не пропустила.
Тому я тут.
Я живу в гостьовій кімнаті в Тамарині.
Ти живеш сама?
Так. А що?
Нічого, просто…
Завжди дивуюся людям, які живуть самі.
-Я ніколи не жив сама. -Справді?
Спочатку я жив з батьками, а потім із дівчиною.
Хтось чекає на тебе в Іспанії?
Ні.
Тобто ми нещодавно розійшлися.
Але це було несерйозно.
Я не готовий до зобов'язань.
Дивовижне місце.
Тобі пощастило тут жити.
Тут не завжди так чудово.
У низький сезон острів порожній.
А у високий повно туристів, які хочуть тебе трахнути.
Звучить круто.
Так, обожнюю це.
Хлопці бувають справжніми виродками. Повір мені.
Ти — ні.
Брешуть, щоб тебе укоськати.
Кажуть, що в них немає дівчини, що неодружені, що у відкритих стосунках…
Мені до цього байдуже!
Хочеш зайнятися сексом — уперед.
Але чому у чоловіків є дурна звичка
щось приховувати?
Не знаю.
-Брехати не круто. -Не круто.
Саро.
Що?
Приїхали.
Мені дуже сподобалася бухта.
З човном і рибою. Припала до душі.
Треба повторити.
Що ти робиш завтра?
Дивися.
Що твоя мама?..
Хто це?
Армандо, вона з ним тут познайомилася.
Що я казала про брехливих туристів?
Точно… Що то було? Не пам'ятаю.
Не всі з них домагаються гідів.
Дехто шукає багатих жінок.
Думаєш?
Мама може зійти за кого завгодно, та не за багатійку.
Подумай. Жінка, одружена з молодим чоловіком,
на найкращому курорті Маврикію…
певно багата.
Так чи інак. Що ти казав?
Гайда. Зробімо дещо.
Гарного вечора.
Жане-П'єре, покажи цим людям номер, будь ласка.
-Добривечір. -Добрий вечір.
-Дозволь запитати. -Так?
Той сеньйор…
Ви його знаєте?
Не можу сказати.
Гаразд. А можете сказати, чи бачили його тут раніше? Він турист?
Не можу сказати.
Ви хочете грошей?
Що ти робиш?
Це чайові чи хабар?
Бо непогані чайові,
але гівняний хабар.
Це хабар.
Люблю, коли мене підкуповують.
Люди більше не дають хабарів. Застарів звичай.
Колись сюди приїжджала велика кінозірка, ім'я якої я не можу назвати.
Вона щойно порвала з Бредом Піттом
і привезла стільки дітей, що…
Думаєте, вона забронювала віллу класу люкс?
Ні.
Вона взяла напівлюкс.
Діти там юрмилися. Мені було їх так шкода.
Я хотіла сказати їй: «Анджеліно, ви можете собі дозволити…»
Хто це?
Анджеліна Джолі. Ну от, я це сказала.
Я й мій нерозумний рот.
Той чоловік! Хто цей сеньйор?
Я не знаю, хто це!
Він не наш клієнт. Не знаю.
Я ще не пояснила, чому вона дала мені хабар.
Не можу викинути це з голови.
Що ми робимо?
Шпигуємо за моєю матір'ю.
Ходімо. У цьому немає сенсу. І я поколовся.
-Справді? Фотошоп? -Так. Хочеш таке?
-Добре, але… -Привіт. Як справи?
Привіт. Як ти?
Я хотіла з тобою поговорити, мамо.
Мамо?
Він не твій чоловік?
-Ну, це… -Ти йому не сказала?
Ні, я її син.
Її чоловік — мій батько. Він у Мадриді.
-Ти ж пам'ятаєш, хто є хто? -Прекрасно.
Дасте нам хвильку?
Ходи.
Я йду. Перепрошую.
Що таке?
Цей чоловік — шахрай.
Його звуть Армандо.
Він джентльмен.
Він надзвичайно чемний зі мною, відколи я приїхала.
На відміну від деяких людей.
Хіба ти не бачиш?
Скажи, чому молодший чоловік,
наче з рекламного ролика,
був би з тобою?
Зі мною?
Так, мамо. Мені треба все пояснювати?
Гадаю, ти помиляєшся.
Ми з твоєю мамою просто друзі.
Бачиш?
Годі, сеньйоре. Я знаю, що ви не гість.
Звісно, ні. Я фрилансер.
У мене нема грошей.
-Далі будеш запевняти, що ти фотограф? -Ні, це не гра.
Він так гарно мене зняв…
Я теж можу тебе гарно зняти.
Вітання.
Саро, скажи їй, що справді є такі шахраї?
Це правда.
Бачиш?
Годі. Добре?
-Мамо, ти така наївна! -Досить!
Я знаю, як ти почуваєшся.
Ти засмучений, бо тебе кинули біля вівтаря.
Але не смій так говорити зі мною!
Зрозумів?
Не говори зі мною так.
Це правда?
-Це так дивно. -Дивно?
Чому дивно?
Скажи правду. Тебе кинули біля вівтаря? Так?
Так.
Саро.
Відчепися, ти брехун.
Я роблю це, щоб захистити тебе.
Мені не потрібен захист.
-Не схоже. -А на що це схоже?
Наче ти зраджуєш татові.
Але ж
я дорослий.
Ти не маєш права мене ляскати.
Повірити не можу.
Зачекай.
Вибач, що дала тобі ляпаса.
Це я вперше підняла на тебе руку.
Бачиш, що ти накоїв.
Гадаєш, ти була класною мамою?
Знаєш, чому я з'їхав?
Щоб робити все самому.
Ухвалювати рішення без тебе!
Не чуючи: «Це чудово, синку, але зроби, як каже мама».
Ось що ти робиш!
-Я? -Ти заперечуватимеш це?
Дозволь тобі нагадати, що я досі перу твої речі.
Бо так мені наказано.
Не дозволяєш мені нічого робити!
Пам'ятаєш маячню, якою ти мене годувала в дитинстві?
«Тобі не можна в літній табір.
У горах повно глистів, які заповзуть у тебе й вилізуть через дупу.
Ти не поїдеш із класом у Марокко.
Ти телепень, тебе надурять і покладуть наркотики у твій багаж.
У мене не було велосипеда.
Ти казала, що від падіння буде параліч!
Ти такий незграба.
Щоб ти знав.
Через тебе я в рятівне коло не полізу.
Ти заразила мене страхом.
-Завжди втручаєшся. -Як ти можеш бути таким невдячним.
Я завжди втручаюся?
Ти навіть сюди зі мною приїхала.
І це теж моя провина?
Це теж моя провина?
Усе.
Усе через мене!
Моя й бідної Тереси!
Бідна Тереса?
Учора вона була сукою, а тепер «бідна Тереса».
Ти не думав, чому вони тебе кидають?
Ні. Скажи мені. Бачу, у тебе є теорія. Погляньмо.
Тобі не потрібна дівчина!
Тобі потрібна мати.
-Ти серйозно? -Вони від тебе втомлюються.
Вони не хочуть з цим миритися, як я.
Не вдавай жертву.
Я роблю для тебе все можливе.
І що я отримую?
Що тобі дати?
Ось воно! Я нічого не отримую.
-Ти віддаєш усе цим дівкам. -Що?
Закохуєшся у всіх підряд.
-Звісно, що ні. -Сара, Тереса, Інес…
-На Канарах. -Яйза?
-Простраждав увесь коледж. -Я не страждав.
Так. Вона теж тебе кинула.
Неправда. Це було взаємно.
Боже, ти такий тупий.
Ти завжди змінюєш дівчат,
бо ти боягуз,
який не може бути сам.
Це твоя проблема.
А ти ідеальна, так?
Ніколи не помилялася.
Краще навіть не починати.
Ти достатньо сказав.
Достатньо.
Я просто хотіла розважитися.
Ти знаєш, як це?
Бо я — ні.
Відколи вибрала рис із волосся.
Якщо через когось я відчуваю, що моє життя не лише турбота
про чоловіка, який мене ігнорує, і сина, який мене не поважає,
я не обов'язково маю з ним спати.
АНХЕЛЬ ВХІДНИЙ ДЗВІНОК
Привіт.
Можна?
Звісно. Заходь.
Я…
збирала валізи.
Чому ти сказала, що він твій чоловік?
Щоб ти знав, що я одружена.
Щоб було ясно, що між нами нічого не може бути.
Чи щоб було ясно мені.
Їдеш?
Завтра.
Остання ніч у раю.
Можеш сидіти замкнена в номері
або випити останній дайкірі зі мною.
Гаразд.
Дай хвилинку.
-Звісно. -Чудово.
Приголомшлива.
-Ходімо? -Так.
О котрій ти їдеш?
Увага.
Останнє запрошення на Матасу.
Весілля за обрядом Матаси.
Усі на пірс.
Остання можливість
для кохання.
Дякую.
САРИН ЧОВНИКОВИЙ САРАЙ
-Доброго ранку. -Привіт.
Це найкраща пригода. Справді.
Саро.
Я прийшов вибачитися за брехню.
Це моя провина.
Бо зв'язалася зі ще одним брехливим туристом.
Твоя правда.
Я хочу розповісти правду.
По-перше, ця подорож — мій медовий місяць.
По-друге, мене кинули біля вівтаря.
Що сталося?
Не скажу.
-Я хочу, щоб ти розповів. -Не буду.
Що ти хочеш почути?
Я стояв із нею біля вівтаря, збирався сказати: «Так».
Коли з'явилася машина, яка врізалася у великі літери слова «Любов».
Я їх ненавидів, але їй вони подобалися.
З машини вийшов дуже вродливий чоловік.
Сказав щось Тересі, що я не розчув,
вона побігла в його обійми, і вони поцілувалися на моїх очах
і очах гостей.
Пробач, але…
Я стояв, як ідіот, у жилеті, який вона вибрала.
Ти не хочеш одружуватися? Я переживу.
Але не чини так зі мною, суко!
Знаєш, що найгірше?
Я знав, що ці стосунки нікуди не ведуть.
Але того дня на мить
я повірив у них.
Я повірив, що в нас може вийти.
Пробач.
Я не сказав, бо це найжалюгідніша річ у світі.
Про таке пасії не розказують.
Це не має значення. Ти завтра їдеш.
А якщо залишуся?
-Ми ледве знайомі. -І що?
-Це не… -Ми подобаємося одне одному.
Ми ладнаємо. Увесь час сміємося.
У Мадриді мене нічого не чекає.
Чорт забирай!
Я б краще лишився з тобою. Так?
Зараз я це чітко усвідомив.
То що?
Тебе щойно кинули біля вівтаря.
Ти зараз нічого чітко не бачиш.
Ненормально хотіти залишитися після кількох днів разом, так?
Так.
Тоді моя мати має рацію.
Я не можу бути сам.
Я не знаю як.
-Знаєш що? -Що?
Ти кажеш чудові речі.
Але ти говориш їх не тій дівчині.
Іди й скажи це мамі!
Так, я зрозумів.
Бувай.
Щасти!
Мамо!
Тату, це я. Я шукаю маму.
Знаєш, де вона тримає скипидар?
Що? Не знаю.
Ти через це їй дзвониш?
Ні. Але я підправляю твою картину.
Виходить чудово.
Та не вдається стерти Тересині брови.
Це не моя провина. Вона була дуже волохата.
Облиш волосся Тереси й послухай мене.
З мамою щось не так.
-Вона сказала, що ти її дурив. -Я?
Ти знаєш, скільки часу минуло, відколи я?..
Я не про це. Послухай.
Вона сказала, що спочатку, перед вашим одруженням…
ви весело проводили час разом.
Складали плани й сміялися.
Але ти раптом змінився.
-О, так, точно. -Що точно?
Звісно, я її дурив. Я не веселун.
Я робив це, як усі, щоб завоювати її серце.
Як ти можеш це визнавати?
Це маячня. Хіба ти не бачиш?
Ні. Просто це життя.
Вона теж не світська левиця.
-Мама — зануда. -Це неправда.
Я теж так думав, але вона не така. Мама…
Мама крута.
З нею весело. Чесно.
Вона наче мер цього острова. Вона всім подобається.
Усе просто.
Просто вона хоче розважитися. І вона від тебе стомилася.
Зроби зусилля, гаразд?
Інакше вона тебе покине.
Це її слова?
Це неважливо.
Так.
Гаразд. Бувай, тату.
Сеньйоро Монсе. Надзвичайна ситуація.
-Кажіть. -Ви бачили сеньйору?
-Вашу дружину? -Так.
Так. Вона проходила. Збиралася на наш приватний острів.
Острів?
З тобою так складно. Весілля Матаса.
Вона проходила вся в білому з іншими парами.
Сама?
Ні, не сама.
Між вами відбувається щось дивне.
Ти з іншою дівчиною, вона з іншим чоловіком.
Може, доведеться витурити вас із номера.
Жане-П'єре, це Монсе!
Монсе?
Гей! Не смій!
З дороги!
Кохання —
це двигун, який рухає нами в житті.
Вічний двигун,
що надає всьому сенс.
Тому так важливо
сказати вашим коханим, що ви їх любите.
Говоріть це частіше й залиште все позаду.
Бо щось нове починається тут і зараз.
Любі закохані,
чи бажаєте ви одружитися
за обрядом Матаси
й об'єднати свої життя довіку?
Зупиніться!
Мамо!
Ні!
Не роби цього!
У жодному разі!
Що він робить?
Мамо!
Ти не можеш!..
Зупиніть це!
Гей!
Мамо, не роби цього!
-Не треба! -Господи…
Вітаю.
Марі Кармен, у чому річ?
Мамо, я не знаю, що коїться, та не роби цього.
Я знаю, що тато — нахаба, а я дурень,
але це не вихід.
Думаю, тобі не варто брати шлюб.
Я не одружуюся.
-Ні? -Ми свідки!
-Трясця. -Пробачте.
Гудрун, Бібі, мені шкода.
Пробачте.
Ти справді думав, що я одружуюся?
Думаєш, я ідіотка?
Вибачте, Бібі й Гу…
Люди.
Я знаю, що ти не ідіотка.
Але в тебе є достатньо причин послати все й піти до іншого.
Тому я подумав…
І цей сеньйор, Армандо,
добре до тебе ставиться.
Він слухає. Він веселий. А яке волосся…
-І він крутій. -Що?
Ти мене чув.
Перепрошую?
Я дізналася,
коли подзвонила тобі з відділку, і мені сказали, що ти не гість.
Звісно. Я живу в апартаме…
Так, в апартаменти я теж дзвонила. Вони розшукують тебе за несплату.
Я подзвонила в консульство й описала його.
Тебе розшукують у трьох країнах, любий.
Я на це погодилася, бо чудово проводила час.
Але бляха.
І чому ж мене розшукують?
За перевезення цього в багажі туристів?
Сеньйоро Монсе! У нас проблема.
Келвіне, що відбувається?
Не розумію, про що ти, чесно.
Подзвони своєму напарнику в аеропорту Мадрида. Його арештували.
Наркотики!
Марі Кармен, у мене немає напарника!
Викличте поліцію.
Віддай!
Відпусти її!
Не чіпай мого сина!
Усе гаразд?
-Так. -Любий?
Перепрошую. Ви назвали його сином?
Монсе. Привіт.
Ви не одружені?
Мене ошукали?
Ну, правда в тому…
Номер був такий великий.
-Я ж казала, він лише для молодят. -Зачекайте.
Ми не одружені. Це правда.
Та номера, на який вона заслуговує, нема.
І я хочу їй подякувати.
Вона була поруч, і я сприймав її як належне.
Не помічав, що вона жінка, бо це моя мама.
Ось і все.
Не питав, чи в неї все добре.
Чого вона хоче.
Чи вона щаслива. Я не знаю. Я її ніколи не питав.
Ще кілька днів тому
я не знав, що вона любить, що ні.
Попри це, вона поруч зі мною.
І завжди буде.
Ні, вона не моя дружина.
Але вона жінка мого життя.
Він милий!
Зачекай.
Ти, красунчику, сюди.
Підійди сюди, будь ласка.
Я викликала поліцію. Вони чекають у готелі. То що?
-Це один із варіантів. -Так.
Інший…
ти,
я…
і дайкірі.
Візьмемо той човник і втечемо.
-Човник? -Так.
Ні. До біса човен!
З мене досить одного дармоїда в Курналі.
Два мені не треба.
Келвіне! Ходи сюди на секунду. Де Жан-П'єр?
Проведи цього сеньйора до готелю. Простеж, щоб він не загубився.
Зрозумів?
-Обережно. -Ти не знаєш, що втрачаєш.
Ні, знаю. Я знаю, що втрачаю.
Я більше не куплюся!
Що ж…
-Добре. -Гаразд.
-Прибули. -Ага.
У готелі було чудово, але нема нічого ліпшого за власне ліжка.
-Б'єнвеню. -Що це на нього найшло?
Любий, ми повернулися.
-Це тобі. -Що це?
Які гарні. Дякую.
-І… -Що там?
Квитки до Парижа.
Виїжджаємо через годину. Якщо хочеш.
Нічого собі…
Ти вдарився головою чи що?
Хіба я не міг скучити за тим, як нам весело було до весілля?
Можеш повірити, що він вигадав?
Париж?
Ти ж знаєш, я завжди хотіла в Париж, поганцю.
-Хочу побачити Ейфелеву вежу. -Аякже.
І хочу набити собі живіт фуа-грою.
Моя мрія — побачити «Мона Лізу».
Я думав, побачити морське дно.
-Вже бачила. -Так.
Два квитки в Лувр.
Швидше! Бери валізу.
Ми летимо в Париж!
Подивись на батька. Повірити не можу!
Тобто…
Гаразд.
Упораєшся сам?
Не знаю. Це зі мною вперше.
Але гадаю, що так.
А ти впораєшся з компанією?
Не знаю. Це зі мною вперше.
Але гадаю, що так.
Дякую, мамо.
Постав їх у воду з аспірином. Я потім їх заберу.
Добре.
Люблю тебе.
Я тебе теж.
Прощавай, синку!
Котику, ти вже дістався додому?
Холодильник певно порожній.
Зайди до нас. У нас багато філе з фуа-грою.
Цілую, любий.
ЗАПРОШЕННЯ НА ВЕСІЛЛЯ
ЛЮБОВ
ЩОЙНО ОДРУЖЕНІ
НА ПЛЯЖ
ЩОЙНО ОДРУЖЕНІ
НІКОЛИ НЕ ЗДАВАЙСЯ
МАМА
ЖИВИ, СМІЙСЯ, ЛЮБИ
КОХАННЯ В ПОВІТРІ
ЛЮБОВ
ПЛЯЖ — МОЄ ЩАСЛИВЕ МІСЦЕ
Переклад субтитрів: Люмила Речич