Ime je zvenelo tako sladko, tako zapeljivo.
Pomenilo je bogastvo,
stil,
moč.
Pokukal si v njihovo izložbo in upal,
da boš nekoč zaslužil dovolj za njihovo drugo najcenejšo stvar.
Presenečenje.
Ne boš.
Ampak priimek je bil tudi prekletstvo.
Pripadal je toskanski družini.
Niso se borili za zemljo ali krono.
Jutro.
Borili so se za lastno kožo.
Gospod Gucci?
DrSi Partis predstavlja HIŠA GUCCI
Milano, 1978
Po resnični zgodbi
Ej, nazaj na delo. Dajmo.
Dajmo!
Očka!
KREDITNA BANKA COLLI BRIANI
Popolno. Kot moj. –Fernando Reggiani.
Pridna!
Pridna. –Fernando. Tvoja kosila postajajo draga.
Ker imam drag okus.
Ne povej mami. Ubila te bo.
Ti ne povej svoji materi.
Prosim?
Max. Dragi.
Nocoj?
Mislim, da sem prosta.
Ti je všeč?
Zabavno je.
Ne. Ne.
Tanquerayev martini z limono. –Ne delam tukaj.
Zakaj si pa za šankom?
Je to tvoj kostum? –Nisem vedel, da je zabava v kostumih.
Barman …
Pripravil bom pijačo.
Hvala.
Kdo te je povabil? –Bianca. –Ne poznam je.
Bianca Sarzana.
Njena zabava je.
Saj res. Tista Bianca.
Patrizia sem.
Patrizia …
Maurizio Gucci.
Me veseli, Patrizia.
Me veseli. –Enako.
Kako, da te nisem še nikoli videl?
Nisi dovolj pozorno gledal. –Opazil bi, da je prijateljica E. Taylor.
Zagotavljam ti,
da sem veliko bolj zabavna.
Dober je.
Bi plesal? –Ne.
Dobro je. Daj.
Tako slabo plešem? –Ne, ne. Ne.
Iti moram. –Šele polnoč je, Pepelka.
Noč je še mlada. –Ob polnoči se spremenim v žabca.
Res me je veselilo, Patrizia.
V bučo, ne v žabca.
Pozdravljen. –Pozdravljeni.
Oprostite, se poznava?
Elizabeth Taylor.
Patrizia Reggiani. –Ja, seveda. Patrizia Reggiani.
Lepo te je spet videti. –Tebe tudi.
Študiraš tukaj? –Razmišljam, da bi.
Ampak ne maram brati. Dolgočasi me. –Ja.
O čem so te? –Te …
Zelo zanimive knjige o zakonodajnem postopku.
Študiram za odvetnika. –Za to se zdiš preveč prijazen.
Nekaj je dobrih. –Tisti so mrtvi.
Kakšna je bila verjetnost, da se spet srečava? Usoda je.
Res je bilo prijetno presenečenje.
Me ne boš povabil ven?
Hočeš na zmenek z mano?
Seveda bi … –Videti hočem, kako bo šla ta zgodba.
Ja …
Moja številka. Zelo sem zasedena, a zate si bom vzela čas.
Maurizio.
Adijo. –Adijo.
Zate je.
Prosim?
Misliš, da boš opravil pravosodnega? –Mislim, da imam …
Bi šla sem? –Ne, tu ne morem jesti. Predrago je.
Prav. –Prav. Lahko poskusim.
Bi šla noter?
Ne? Prav.
Za vas.
Dobro je videti. Hvala. –Že dobro. Lahko dobim prtiček?
Lahko ugriznem?
Zelo dobro. Na.
Zelo dobro je.
Pridi.
V redu.
Sedi. –O, ne.
Vstani. Kaj počneš? Si v redu? –Na hrbet sem padel.
Že dobro.
Oče, naj ti predstavim Patrizio Reggiani. Patrizia, moj oče Rodolfo.
Zelo me veseli.
Upam, da vas je Adele zabavala. –Picasso?
Ne. Ne, ne, Klimt je.
Kako sem trapasta. –Ne, ne.
Zlahka se zmotiš. Sam sem se še bolj. –Gotovo je vredna celo bogastvo.
Ja. Ampak zame je umetnina enako kot lepota neprecenljiva.
Rezerviral sem pri Gallii. –Odlična izbira.
No, Patrizia, kaj te pravzaprav zanima?
Zelo družabna sem. –Res? –Rada ustrežem.
Študiraš?
Delam v očetovem podjetju. –S čim se pa ukvarja?
S prevozništvom.
Maurizio pravi, da ste bili igralec. –Ja.
Morda se spomniš filma Prednik?
Ne, ne, seveda. Premlada si.
Včasih na TV vrtijo Turistični vlak. –Zveni znano. –No, ja.
Morda si opazila čednega mladega igralca Maurizia D'Ancora.
To sem bil jaz.
Nisem vedela, da sedim s filmskim zvezdnikom. Lahko dobim avtogram?
Ne, ne. Od te kariere imam le to, da sem spoznal Maurizievo mater.
Ona je bila zvezda.
Na njenem pogrebu
je v trenutku molka Maurizio opazil,
da duhovnik prižiga sveče,
in začel peti Vse najboljše.
Morda najbolj žalosten trenutek mojega življenja je spremenil …
Kako se že reče, v nekaj prisrčnega.
Tak je moj sin.
Tak je moj dragi fant.
Hvala, Franco. –Hvala, gospod.
Maurizio.
Tvoja Patrizia mi je všeč.
Očarljiva je. –Zelo si ji bil všeč.
Kje si jo spoznal? –Na zabavi.
Na zabavi? –Ja, pri Luci Sarzanu. V palači Serbelloni.
Vem, kje živijo Sarzani.
Veš …
Določena vrsta mladih žensk
si nabere bogastvo tako,
da v kremplje dobi nekoga, kot si ti.
Ja, oče. Ampak Patrizia ni taka. –Franca sem poslal malo raziskat.
Mislim, da hoče tvoj denar. Kot vse.
Reggianijevi so vozniki tovornjakov.
Njen oče ima zelo uspešno prevozniško podjetje. Pravi …
Pravi imperij.
Šoferski imperij. Koliko? –Koliko česa?
Koliko tovornjakov? 50? 500?
In kaj prevaža? Smeti? Mafija.
Poslušaj. Vse ti dam.
Dam ti to hišo, denar. Živiš svoje življenje.
Kaj hočeš?
Poročiti se hočem z njo.
Živi z njo, fukaj jo, dobro se imej z njo. Delaj, kar hočeš.
Pojdi na dopust. Na Sardinijo. Ne pa poroka.
Ne hodi stran. –Se slišiš? Še veš ne, kako zagrenjen si.
Koga briga, kako se piše ali koliko tovornjakov imajo.
Skrivaš se tu v preteklosti in pričakuješ, da se bom jaz tudi?
Nič več.
To so tvoji duhovi.
To so tvoji duhovi, ne moji. To so tvoja obžalovanja.
Ne delaj mi tega. –Ne moreš preprečiti.
Lahko. In bom. Vrgel te bom iz oporoke. Pustil te bom brez vsega.
Tudi prav.
Ljubim jo. –Hudo napako delaš.
Saj je v redu, vendar je samo …
Ljubim to, kar je.
Ja?
Gospod Reggiani, sem Maurizio Gucci.
Patrizia.
Pridi!
Z očetom sva se sprla
in prisiljen sem bil zapustiti dom in družinsko podjetje.
Še vedno se šolam. Študiram pravo in trenutno
nimam službe, vendar pa …
Vendar ljubim vašo hčer.
In rad bi se poročil z njo. Čeprav ji ta hip nimam česa ponuditi.
Potrebujem službo.
Mama.
Maurizio Gucci, nujno se zglasite v računovodstvu.
Maurizio.
Super je bilo.
Vrata.
Ata?
Živjo, ata.
Dobrodošel, Maurizio.
Dobrodošla, Patrizia.
Dobrodošla, oba!
Maurizio.
Za vedno te bom ljubila.
Do konca življenja.
Jaz tudi.
Naj vaju Gospod varuje.
Maurizio! –Maurizio!
Kaj je to?
Kje je to? Kaj je to?
Kaj je to?
Kaj takega.
Ja. A, Claudia. –Dobro jutro.
Dobro jutro, g. Aldo. –Dobro jutro. –Sem? Tja.
Koničiva, g. Gucci.
Kaj je s tem japonskim sranjem? –Učim se.
Naše najboljše stranke so.
Zvesti so, tihi. In bogati.
Ena tvojih groznih idej. –Tukaj je.
Gotemba. –Gotemba?
Ja, blizu vznožja gore Fuji. –Trgovsko središče je.
90 minut z avtobusom od Tokia. Zgrajen bo spomladi.
Okno na azijske trge. –Ne, ne. –Stopnička je.
Ne, ne. –Daj, no. –Ne, Aldo. Ti in tvoji dobički.
Kot je zdaj, je čisto dobro. Gucci ne sodi v nakupovalno središče, ampak v muzej.
V muzej, kjer ne bo prinašal dobička. Kaj je to?
Ne. Aldo, dokler imava vsak pol, bo ostalo tako.
Brez nakupovalnih središč.
Vidim, da se je Maurizio poročil. –O, bog.
Z neko trapo … Saj je … Niti njenega imena ne morem izreči.
Prej ali slej boš moral. –Ne, ne. –Ja.
Ne, z Mauriziem sem opravil. Konec. –Ne, daj, no. –Ne …
Star si. Maurizio je tvoj edini sin, tvoja prava zapuščina.
Če ga ne boš sprejel nazaj v družino … –Mogoče. –Če ti pravim.
Končal boš kot zagrenjen osamljen starec.
To se zgodi vsem nam. –Čas bo pokazal. Ampak …
Kdaj si se ga zadnjič dotaknil? Kdaj si ga nazadnje objel?
Nikogar se ne dotikaš.
Včasih si se občasno dotaknil, zdaj pa … Se dotikaš sebe?
Ti? Ti boš pridigal meni? –Tako je. –Kako gre s tvojim fantom?
Tvoj sin je pameten odvetnik. Moj je bedak.
Vendar je moj bedak. In znam delati z njim.
Rešiti moraš zadeve s svojim sinom.
Ja.
V nedeljo imam rojstni dan. –Ja?
Vsi bomo tam. Moral bi priti.
Pogledati bom moral v rokovnik.
Prosim. –Halo? –Kdo je? –Aldo Gucci. –Aldo.
Upam, da ne motim česa pomembnega. –Kaj je pomembnejše od klica strica?
Žal mi je, da nisem mogel priti na poroko.
Nisem mogel pomagati. Poslovne zadeve.
Nežno s tem. –Seveda razumem. Vem, kako zaseden si.
Ta vikend v moji vili proslavljamo moj rojstni dan.
To bi bila odlična priložnost, da prideš in spoznaš družino.
Kaj meniš? –Tvoj rojstni dan? Koliko svečk? –70.
Pravijo, da je to novih 69.
Ne morem govoriti za Maurizia. Tukaj je.
Ne. –Prosim.
Živjo, Aldo. –Maurizio.
Kako se ima moj mali odvetnik? –Dobro.
Kaj počneš v nedeljo?
Preveril bom. –Pridi na mojo rojstnodnevno zabavo.
Samo par tednov bom v mestu. Daj, no.
Pogovoril se bom s Patrizio. –Pojdiva na izlet. –Ne …
Veš, s tvojim očetom ne postajava nič mlajša.
Ta srečanja so vse redkejša.
Prosim.
Daj, no. Iz torte bom skočil.
Dajte, no. –Izbij mu zobe.
Dajmo, dajmo. Prislužite si kosilo.
Izbijte mu zobe. Dajmo.
Pojdi. Tako, ja. Pojdi.
Maurizio. Pridi. Igralec nam manjka.
Ne, ne. –Kako, ne? Ja, pridi. Igralec nam manjka.
Natakni. Sleci suknjič. –Prav. –Saj poznaš.
Paolo. –Glej ga, kako bo igral.
Vidiš?
Mojbog. Poglej to. –Maurizio.
To je tvoj mož.
Paolo. –Ata.
Vse najboljše za te … –O, ne.
Vse najboljše za te …
Kako igraš zadržanost? –Vse najboljše, dragi Aldo …
Ata. Krasno. –Vse najboljše za te.
V življenju mi ni rekel ata.
Patrizia, vedeti moraš,
da so bili Gucciji plemeniti sedlarji srednjeveških dvorov.
Po tem zelenem in rdečem omrežju teče zgodovina.
Ja, dragi smo.
Ampak kakovost ostane v spominu, ko je cena že davno pozabljena.
Komentar Paolove obleke, Domenico? Ti se najbolj spoznaš na modo.
Ekscentrična je. –Sam sem jo kreiral.
Razmisliti bi moral o svoji izbiri garderobe, Paolo.
Gucci si, oblači se temu primerno. –Šik je.
Očetova težava je, da je obtičal v preteklosti.
Guccija noče popeljati v novo stoletje.
Gucciju gre pod mojo upravo dobro. –Ne. –Ne skrbi. –O, ne.
Ne, ne. Nove ideje potrebuje. –Seveda.
Mene pa razganja od ustvarjalnosti.
Ja, moj mehur je poln, moja sanje pa še bolj.
Kot hudournik sem. –Naj nekdo postavi jez.
Prosim. –Nikoli me ne jemlješ resno.
Kreator sem. Moram se izraziti.
Zakaj nenadoma to stokanje?
Kaj hočeš? –Sit sem, da se ne meniš zame.
Jaz pa sit tvojega govoričenja. Sit sem ga.
Namenoma me žališ. –Ja. –Ne, ne.
Jenny, ljubica. –To hoče. –Ne. Sedi. –Uspelo ti je.
Nisem še spila kave.
Adijo. –Hvala za vabilo, stric.
Moj nečak ima odličen okus.
Majhno poročno darilo.
Hvala. Pridita v New York. Ja?
Adijo, Aldo. –Adijo!
Lahko noč, Aldo. –Lahko noč.
Lepo te je videti.
Neverjetno, da si sedel v avto. Kako si to naredil?
Samo nakladanje. Nismo kronane glave.
Ded Guccio je bil hotelski sluga v Londonu
in tam dobil idejo za usnjene izdelke.
S prenašanjem prtljaga bogatega plemstva. Gucci je kot ta torta.
Ko misliš, da je je dovolj za vse,
pokusiš in hočeš še, potem pa hočeš celo zase.
Kaj pa ti?
Boš mirno gledal, ko bodo vse pojedli?
Jaz? Gucci sem po imenu.
Nimam njihovega toskanskega značaja. Razredčila ga je materina nemška kri.
Edino poročno darilo, ki so nama ga dali. –Kuponi.
Po otipu je denar. –Dvomim.
Ni denar.
Klinčevi concorde. Kam? –V New York.
New York. –Patrizia. –V New York morava leteti.
Bi šel v New York? –Ne.
New York je všeč vsem. –Meni ne.
Rada bi šla v New York. New York.
Obožujem New York. –Kaj delaš?
New York.
Prav. Prav.
Imate zdravstvene težave, finančne težave,
srčne bolečine?
Lahko vam pri vsem.
Zelo zasebno.
Kajti Pina je diskretna. In zelo točna.
K meni lahko pridete z vsako skrbjo. Ni vam treba trpeti.
Halo? S kom govorim? –S Patrizio. –Koliko si stara, dragica?
25. –25.
Kaj te zanima?
Bom uspešna? –Bolj določna moraš biti.
Pri čem? V karieri, zakonu?
Bom dobila, kar hočem?
To ni bilo določno. Ampak vem, kaj hočeš. Vse.
Ne bodi razočarana, če ne boš slišala, kar hočeš.
Prav. Kako je ime tebi?
Pina.
Pozdravljena, Pina.
Vse mi povej.
Vidim, da se ti obeta veliko bogastvo.
Kako veliko?
Sofia!
Sofia, sem!
Mogoče. Nisem prepričana. –Lahko vam pokažem še nekaj.
Mademoiselle.
Z vsem spoštovanjem, te pete niso prave za vas.
Pozdravljen, stric.
Ne. Kaj pa počneš? Patrizia.
Kako si?
Moja čudovita nečakinja. Patrizia.
V bližini sem bila. –Ja? V bližini? –Upala sem, da te bom videla.
Maurizio je zelo pameten mladenič.
Kako se razume z očetom? –Ne slabo, ne dobro.
Ja. Moj brat je težaven.
Ampak čas je, da se pobotata. Maurizio in njegov oče, ne?
Maurizio bi bil rad del družine. V očeh mu vidim.
Ampak? –Potrebuje tvojo pomoč. –Ja.
No, kako naj pomagam? –Morda lahko preživimo nekaj časa skupaj.
Ja, zakaj pa ne? –Ljubi stric.
Maurizio je …
Ponosen je. –Vsi smo, dragica.
Vsi smo.
Krasno je.
Dragica, vohaš to? Povohaj to.
To je dediščina.
Te čudovite živali.
Veš, da so neposredne potomke tistih,
ki jih je nekoč kupil Guccio?
Zaslužijo si naše spoštovanje. Zaslužijo si našo hvaležnost.
Krave iz Val di Chiana so.
Ja, pozdravljeni. Dober večer.
Naj vas predstavim nečaku Mauriziu
in njegovi lepi nevesti Patrizii.
Dotakni se. –Mehko je. –Povohaj. Odlično je. Naj vidim novo.
Vse najboljše za te,
vse najboljše, dragi Aldo,
vse najboljše za te.
Pripravljen sem. Mislim, da jih bom upihnil.
No, pomagajta mi jih upihniti.
Ta kraj mi je všeč. Obožujem ga.
Vaju dolgočasim? –Ne. –Všeč nama je.
Kaj takega. S sinom Paolom ne morem govoriti o tem.
Ne mara govoriti o Guccijih. Samo o sebi govori.
A kot vesta, je čuden tič. Moj sin je čuden tič.
Vse kakor je edinstven. –Nekoristen. Žal.
Maurizio. –Ja? –Kako si? –Dobro.
Si se imel dobro? Dobro je bilo.
Pokazal sem vse, kar sem mogel. –Ja. Hvala, stric.
Vesel sem. –Čudovito je.
To sem povedal, ker mi je Patrizia rekla, da bi te morda zanimalo,
da se poučiš o našem poslu. Karkoli že.
Rodolfo je izgubil sina, jaz pa sem ga pridobil. Kajne?
Poglej to.
Družina je pomembna. Ne moreš se izbrisati z družinskega portreta,
ker se rad igraš s tovornjaki. –V življenju še nisem bil tako srečen.
Zakaj bi to spreminjal? –Ti …
Veliko več od tega si.
Družini lahko pomagaš.
Močna družina močno posluje.
Noseča sem.
Oče boš.
Kaj?
Noseča sem.
Mi boš pomagal pri …
Ne moje kamere. –Ne kamere –Ne, ne. –Ne kamere, ne obleke.
Pridi sem.
Maurizio. Ne vžgi se.
Ti je všeč?
Zelo lepo. Je v razprodaji?
Razprodaja.
Patrizia. –Živjo, Aldo. –Maurizio. –Živjo, Aldo.
Moj serum mladosti sta. –Kako sta spala?
Kot dojenčka. Apartma je izjemen. Hvala. –Čudovito.
Dobro izgledaš. –Hvala. –Ti pa …
Na tebi je čudovito.
Gucci. –Tako dobro izgleda? Zelo smo presenečeni.
Patrizia se samo igra s kostumi. –Ja? No, tule je majhna skrivnost.
Nikomur ne povejta. Vidita? Pridi sem, Patrizia.
Nekaj bi ti rad pokazal. Oprosti, Mauri, ne bodi užaljen.
Vse, kar vidiš, je tvoje.
Če hočeš, je tvoje. Družinski popust. –G. Gucci.
Ja. Dovolita.
Kako ste?
Kaj meniš? Kaj bi lahko delal, Maurizio?
Ja.
Grazie. –Grazie.
Koordinator Guccijevih svetovnih zadev.
Kaj? –Kaj to sploh pomeni? –Ne vem. Nekaj pomeni.
Moje oči in ušesa boš, ko bom odsoten. Predstavljal boš podjetje.
Pri tujih kupcih in vseh drugih.
S tvojim poznavanjem prava in jezikov si ravno pravi za to.
Hvala. Polaskana sva in hvaležna. –Tega sem vesel. Vem.
Ja?
Kaj razmišljaš? –Razmišljam, razmišljam …
In razmišljam in razmišljam. Mislim, da bom vsekakor razmislil o tem.
Na vaju. In na New York.
Franco. –Jutro, gospod. –Ravno pravi čas.
Na. Pomagaj mi. –Seveda.
Pozdravljen, stric. Moj najljubši stric. Pozdravljen.
Tako vitek.
Tvoje ličnice bi prerezale diamant. –Prosim te.
Čemu dolgujem to nepričakovano presenečenje?
Predvsem sem prišel,
da rečem … No …
Pozdravljen. –No, pozdravljen.
Še kaj?
Torej …
Maurizio in moj oče sta veliko skupaj v New Yorku.
Pomislil sem,
da bi morda lahko tudi midva.
Zakaj bi … –Da se pogovoriva. –O čem?
Mojih idejah. –Ideje imaš?
Slon serje v džungli?
Rojen sem bil z darom. Umetnik sem.
Oče pa tega noče videti.
Ampak … So tvoje?
Kako, da družina ne ve za tvoj talent? Domenico, si vedel, da je Paolo nadarjen?
Bojim se, da ne. –Na eno oko je slep, na drugo pa gluh.
To je … –Čakaj. Naj ti pokažem.
Navdih za te sem dobil na Kubi.
To kolekcijo sem poimenoval Havana Libre.
Veliko pastelnih barv. Po navdihu ruma, prežetih s soncem, in veliko rjave.
Pastelne barve in rjave odtenke imaš.
Skupaj. –Ja. Saj vem, muzikalično je.
Paolo. –Ja.
Tega ne smeš pokazati nikomur.
Skrivaj jih. Resno mislim.
Misliš, da bi lahko ukradli moje ideje? Pokliči mi odvetnika.
Ne tebe.
Z leti sem ugotovil,
da se pravi talent ne zaveda svoje briljantnosti.
Treba ga je negovati in varovati.
Povprečneži pa tekajo okrog,
razglašajo svoje sijajne ideje
in moledujejo za priznanje. Slepi
za lastno
povprečnost.
Dragi nečak, dosegel si
triumf povprečnosti.
Dosegel pa si tudi nekaj nepredstavljivega.
Našel si eno stvar,
o kateri se s tvojim očetom lahko strinjava.
Svojo popolno nesposobnost.
O, ne. Odpusti mi.
Ampak …
Na sestanek moram.
Ti si oblikoval to ruto, kajne? –Ja.
Ta ruta je moj podpis. Božala je vratove vseh svetovnih lepotic.
Jackie O, Grace, Sofie.
Pozorno ga prouči.
Nobene rjave, nobenih pastelnih. Pridi. –Ja.
Nikogar ne potrebujem.
Paolo sem. Paolo Gucci.
In začel bom
svojo linijo.
G. Gucci.
Ste v redu? –Ja.
Grazie!
Oče je bolan.
Živjo, Franco.
Maurizio.
Oprostita.
Kaj je to?
Ded sem?
Ime ji je Alessandra.
Po Maurizievi materi.
Čigava ideja je bila to?
Moja.
Alessandra.
Pridi sem. Pridi, pridi.
Fant moj.
Zdaj ti skrbi za Gucci.
Vesel sem, da ni fantek. V tej družini potrebujemo več žensk.
Ni večje ljubezni na svetu, kot je očetova do sina.
Z nekaj izjemami.
Hvala, da si prišel, stric. –Pridi v New York. Pridruži se družini.
Naj bo ponosen nate.
Bom razmislil. –Ja.
Hiša v St. Moritzu. Dve hiši na plaži, v Nassau in v Taormini.
23 konj.
Mansardno stanovanje v Galleria Passarella,
edino v Milanu z bazenom.
In seveda 50 % podjetja Gucci.
Imamo pa majhen zaplet.
Rodolfo ni nikoli podpisal certifikata za delnice.
GUCCI GROUP N. V.
In kaj to pomeni?
Plačati boste morali davek na dediščino. –Že prav.
Koliko pa?
Morda celo 14 milijard lir. –14 milijard? –Ja.
Tega si ne morem privoščiti. –Lahko bi svoje delnice prodali.
Komu?
Nekaj ustreznih ljudi mi pride na misel. –Hvala. Pustite jih tukaj.
Pregledala bova, ko bova nehala žalovati. –Vsekakor.
Kdo pa misli, da je? Da predlaga, da prodaš svoje delnice. Norost.
14 milijard je čisto nerazumno. –Le zato, ker je oče pozabil podpisati.
Pikova desetka predstavlja tatvino ali izgubo.
Nekdo hoče nekaj tvojega. Ne dovoli, da vzamejo.
In nikomur ne zaupaj.
Ker vidim zlorabo zaupanja.
Poskus, da te prevarajo v tvoji hiši. Ja? –Ja, Pina.
Vedno imej pri sebi nekaj rdečega za zaščito.
In več zelene nosi. Zelena očiščuje.
Ne ujema se z mojo šminko.
Pa zamenjaj šminko. Že tako si zelo lepa. Ali pa nosi zeleno perilo.
Morda je čas, da ti vzameš nazaj.
Ne dovoli, da sile okrog tebe narekujejo, kdo si.
Močna si. Veličastna.
Poglej to.
V tvojem življenju je velika ljubezen.
Skupaj lahko osvojita svet.
Patrizia, poglej me.
Ti boš kraljica. Ti.
Živjo.
Kakšna lepotica.
Tako lepo vaju je videti. Pridita. Veliko vama moram pokazati.
To je tvoja nova pisarna.
Jaz sem čez hodnik. Če me boš potreboval. –Prav.
Dobro. Uživaj. –Hvala. –Adijo, Aldo. –Adijo.
Svež kruh sem kupila.
Če nisi pozajtrkovala, bo oče zelo jezen nate.
Ira? –Ja?
Je vaša? –Ja.
Moževo darilo za rojstni dan. Guccijeva je.
Kot vaša. –V katero Guccijevo trgovino je šel?
Torbica Gucci 29,99 $
Kdo izdeluje te stvari?
Kdo to dopušča?
Kot ponaredki so precej dobri. Jaz bi jih kupil.
Ne bodi tak kreten.
Ne govori mi, da sem kreten, srček.
Nisem rekla tega. Prosila sem te, da ne bodi.
To je resno, ti pa se smeješ. –Na tem je vsaj moje ime in ne tvoje.
Najino ime, srček. Na krami.
Mimogrede, to niso ponaredki. Kopije so.
Le zelo presenečena sem bila.
Veš, kaj bi te še presenetilo?
Kako dobičkonosna je ta roba. –Kaj pa kakovost?
Tvoje svete krave? –Kakovost je za bogate.
Če hoče gospodinja z Long Islanda
živeti v utvari, da je Guccijeva stranka,
Zakaj pa ne? Kar naj. –Škodi Guccijevi verodostojnosti.
Patrizia, to smo mi. To ni igra za dekleta.
Že, Aldo, vendar ima prav. To je krama.
Gucci ni to. –Gucci
je, kar jaz rečem, da je.
Jaz sem ga spremenil v imperij.
Ne Rodolfo. Vsekakor ne moj sin.
In seveda ne ti, torej …
Brez mene
bi vsi še vedno kidali kravji gnoj v Toskani.
To je dejstvo.
Zapomni si to.
To bi si morali zapomniti.
Gianni Versace pomladna modna revija, Milano 1983
Bravo.
Martini, prosim. –Ja, gospod.
Vam je bila revija všeč? –Izjemna je bila.
Linije in toni.
Kako vam je ime? –Meni?
Maurizio. –Maurizio in kako še?
Maurizio Gucci. –Maurizio Gucci. Kaj takega. Gucci.
Včasih sem bil aranžer pri Gucciju. –Res? V kateri trgovini?
Ne spomnim se. Bilo je pa grozno. Mimogrede, Walter.
Oblikovalec sem. –Dobro, Walter.
Morda boš nekoč oblikoval zame.
Ne. Noben oblikovalec ne bo delal za Guccija.
Trenutno je Gucci … Gucci je cenena opereta.
No, lepo se imej.
Hočeš, da te pustijo v prahu?
Hočeš še naprej prodajati kavne lončke na letališčih? Je to tvoja zapuščina?
Čas je, da odnesemo smeti. Aldo in Paolo sta strup.
Temu podjetju sta v sramoto, in vsi to vedo.
Iti morata. Ti pa moraš organizirati svoj klinčevi posel.
Patrizia.
Moja družina sta.
Jaz tudi.
Trgovinsko vojno začenja.
Paolo ima komaj dovolj za par nogavic, kaj šele za vojno s komerkoli.
Že, a bi vseeno lahko povzročal težave. Aldo mu je dal delnice podjetja.
P. G. od Paola Guccija
Aldo ni dojel, za kakšnega bedaka se je izkazal Paolo.
S Paolom se moramo pobotati in to urediti.
Veš, kako čustven postane. Obdan je z moško energijo,
Njegova žena ni ravno bistra. Potrebuje nekoga, s komer lahko govori,
ki mu zaupa in ki mu bo prisluhnil. –Recimo koga?
Paolu sem všeč. –Naravno prednost imaš. Nisi Guccijeva.
Kavo potrebujem.
Lahko nekaj vprašam?
Pravkar si.
Pravkar si me vprašala. Zanima pa te, ali lahko postaviš dve vprašanji.
In eno si že postavila.
Dobra, Domenico. Zelo smešno. Dobro, to je drugo vprašanje.
Kaj vidiš kot svoj namen pri Gucciju?
Je to razgovor za službo? –Mogoče.
Naravovarstvenik sem.
Gucci je redka žival. Treba ga je zaščititi.
Pred kom? –Pred vsemi, ki ga ogrožajo.
Zanimivo, da si tako močno povezan z nečim, kar ni tvoje.
Ja.
Včasih nekdo od zunaj vidi resnico. –Bravo.
Paolo, ta me spominja na otroštvo.
Ja, spomin, ovit v lycro.
Čisto tvoja je. Izbrana je. –Res tako misliš?
Nadarjen si, če ti pravim. –No, nehaj.
Nehaj, v jok me boš spravila.
Tega mi ni rekel še nihče. Nihče.
Paolo, zakaj nimaš svoje linije?
To so samo modeli, ne morem si privoščiti začeti resno.
S tvojim darom, talentom in vizijo … Saj nisi resen.
Gucci potrebuje svežo kri.
Zbogom 30. leta, pozdravljena osemdeseta, kaj?
Besede si mi vzela iz želodca. –Paolo Gucci prihaja.
No, daj.
Ravnanje tvojega očeta s tabo je ogabno.
Da je namesto tebe pripravljal Maurizia. Ni prav.
Kdo pa misli, da je? –Dinozaver, ki pozira kot ritna luknja.
V prejšnjem življenju si bil komik.
Maurizio te ima rad. Od nekdaj.
Tudi jaz imam bratranca rad.
Tih je, kot majhna miš. Drobna mala miška.
Ne vpije kot drugi. –Ne. Ti in Maurizio skupaj … Izjemno.
To je novo poglavje za Gucci. –Ne, ne. Oče ne bi nikoli dovolil.
Moje breskvice ima v zelo trdnem prijemu. –Paolo …
Mogoče je čas, da ga spoštljivo
pustiš za seboj.
Upravičen si do tega.
Res imam
nekaj o očetu.
Znaš obdržati skrivnost?
Prisezi.
Pri Očetu in Sinu in hiši Gucci.
Prav.
Dobro.
Veš … –Ni mi treba povedati.
Poslušaj. Lahko pridem kadarkoli in se pogovarjava o tvojih kreacijah.
Kaj bi jaz imel od tega?
Lahko bi ti ponudila ekskluzivo za distribucijo svoje linije pod Guccijem.
Govoriti bi moral z Mauriziem.
Govorila si z njim? Kdaj?
Danes. Pokazal mi je svoje kreacije.
Zakaj mi nisi povedala? –Zdaj ti pripovedujem, ne?
Patrizia, ne gre za to. –Ne glej procesa, temveč rezultat.
Rekla sem,
da bova njegovo linijo distribuirali pod Guccijem. Zavezal se je.
Tiste kreacije ne bodo prišle nikamor. Paola potrebujeva na svoji strani.
Kakšno igro se greš?
Skrbim za najine interese. Je to igra?
Mau Mau. Hvala, da si prišel.
Mislil si, da ne znam več. O, pa še znam.
Živjo, Paolo. Zvenelo je nujno, pa sem takoj prišel.
Dobro.
To sem dobil od treh njegovih bivših "tajnic".
Med bivšimi ni ravno priljubljen. Pravzaprav ga sovražijo.
Gucci je zelo črna luknja neprijavljenih prihodkov.
Paolo, to je goljufija svetovnega obsega.
V Italiji so davki v redu, v Ameriki pa je čisto drugače.
To bi morala zadržati zase.
Lahko pa uporabiva, da ga malo prepričava.
In s tabo na moji strani
imava potrebno večino, da se ti postaviš na svoje noge.
Saj ne bo zares v težavah, ne?
Ne. V najslabšem primeru bo plačal davke.
Dobil jih bo po prstih. Ves čas se dogaja.
Pomembneje pa je, da bi te opazil.
Opazil bi te.
Končno bi lahko poletel
kot golob.
Sit sem tega zadrževanja.
Oče, sit sem zadrževanja. Resno mislim.
Sit sem tega zadrževanja.
Svobodo hočem. Resno mislim. Ne, resno mislim.
Halo?
Ja. –Halo, me slišiš? –Ne zveza je grozna. –Pa zdaj?
Lahko pokličem kasneje. –Ne, polnoč je.
Tu je pozno. Povej, kaj je. Kaj se je zgodilo?
Svobodo hočem.
Sit sem zadrževanja. Resno mislim.
Svobodo? Paolo, prosim, počakaj do jutri.
Jutri se bova pogovorila. Zaseden sem. –Imam tvoje davčne napovedi.
Davki? O čem govoriš? Zdaj pa dovolj. –Nočem te izpostaviti, oče.
Jutri se slišiva. Pojdi spat. V posteljo moraš, Paolo. Prav?
Živjo, Adriana. Kako si? –Živjo.
Al. –Kaj je?
Kaj je?
Zločinska utaja davkov zveni zelo resno.
Kaj, če bodo kopali globlje? In našli še več svinjarije?
Oče ima 70 let. Ni ravno mladenič.
Samo prestrašila naj bi ga.
Misliš, da bo vedel, da sva bila midva? –Ne, ne. Vse bo v redu.
Prihodnji teden ti bom poslal osnutek pogodbe,
potem pa bo šla linija v proizvodnjo. –Moja linija?
Kako naj mislim na svojo linijo, ko bo očetu morda padalo milo iz rok?
Ni to tisto, kar si hotel?
Paolo,
kako si mi lahko to naredil?
G. Aldo Gucci.
To sodišče ugotavlja, da ste krivi. Petkrat napačna davčna napoved,
niste prijavili bančnega računa v tujini
in dve bančni prevari. Obsojam vas na leto in en dan v državni kaznilnici.
Sodišče je končalo.
Dober večer. Ste vi Paolo Gucci? –Eden in edini.
Spet napačno parkiranje?
Prenehajte in opustite?
Prekršili ste določene ekskluzivne pravice nosilca avtorskih pravic
do kopiranja, distribucije, prikazovanja ali izvajanja zaščitenega dela.
Nosilec avtorskih pravic? Jaz sem avtor.
Žal mi je. –Naredite kaj. –Gucci S. P. A. je.
Prosim, revije je konec. Hvala. –K izhodu, prosim.
Prosim, oditi moramo.
Dol z brvi. Pojdite, prosim. –Revija je končana.
Proti izhodu.
Paolo.
Zakaj?
Zakaj? Zakaj si to naredil?
Kaj? –Kaj se je zgodilo? –Ne glej me, ti lažnivi žakelj krompirja.
Drži klinčevi jezik. –Paolo. –Pred cerkvijo smo. –Paolo.
Drži jezik. –Ti ga drži. –Pomisli na Alessandro. –Spravi jo v avto.
Dajte Alessandro v avto. –Kaj je narobe? –Ti …
In ti. –Prav, prav. –Iztrgala sta mi srce in ga pustila umreti
Mojbog. Moja žena. Peti je morala, dokler ni bila hripava,
ko smo mi ugotavljali, kaj, jebemti, se dogaja.
Zakaj si me prijavil za kršitev avtorskih pravic?
Gucci je tudi moje ime. –Ti si ime Gucci zlorabil. –Ne, ne.
In začel trgovinsko vojno. –Ne. Ne. Prisežem, da nisem. Nisem.
Ime je moje. Ni pa tvoje pravo ime.
Mau … Mau, jaz sem Paolo.
Kako si mogel?
Družina sva. Ne?
Kaj pa naše družinsko podjetje?
Prav imaš.
Prav imaš. –Ne. –Družinsko podjetje smo.
Prav imaš. Nočem te prizadeti. Rad bi bil pošten do tebe.
Predlog imava zate. To je edina možnost.
Žal mi je.
Rada bi kupila tvoje delnice Guccija.
Si pa upaš, veš?
Večje mange ima kot ti.
Od sile si, veš? Moj tihi bratranec odvetnik.
Prav, prav. –Drobna miška je od sile. –Pazi. –Kdo je vedel?
Oba veva, da je tako najbolje.
Nikoli ne zamešaj dreka za čokolado.
Videti sta enaka, ampak okus?
Zelo drugačen. Verjemi, jaz že vem.
Raje vidim, da Gucci propade, kot da ga izročim vama barabama.
Ciao.
Pridi, pojdiva.
Paolo … –Pojdiva, Maurizio. Pridi.
Kako vse to veš? –Maurizio, bi lahko …
Policija je.
Policija je tukaj? –Ja. Finančna policija.
Pojdite gor. –Z mano. –Vse preglejte. –Gremo.
Tja.
Vam lahko pomagam? –Ne.
Kaj hudiča se dogaja?
Vam lahko pomagam? –Seveda, gospa.
Patrizia Gucci. –Alberto de Renzi. Vodja operacije.
Bi kavo?
Ne, hvala. Ne pijemo. –Johnnie Walker? Vodo. –Tudi ne, hvala.
Potni list, prosim.
Dvignite vizir.
Hvala.
Lahko noč, g. Gucci.
Hvala, Roberto.
Ne poslušate me. Hočem vam pomagati.
Hvala, ga. Gucci. Le še nekaj analiz moramo opraviti.
Prosim, naj vam pomagam. Zelo iznajdljiva sem. Pogovoriva se.
Za zdaj nimamo povedati ničesar več. Hvala.
Hvala vam. –Patrizia, prosim. Prosim.
Zbogom, ga. Gucci. –Domenico, prosim.
Dolgo si hodil. –Maurizio je klical iz St. Moritza.
Lahko se mu pridružiš tam, kadar hočeš.
Vzeli so hčerine čevlje.
Kaj je s tem ponarejenim podpisom?
Katerim ponarejenim podpisom? –Ne veš ničesar o tem?
Spravi jih iz hiše. –Ja. –Ja.
Paolo.
Mora biti Paolo. –Ja. Sem rekla, da pomeni težave. Bedak.
Maurizio?
Paola. –Vedela sem, da si ti.
Paola. –Čisto nič se nisi spremenil. –Ti tudi ne.
Do takrat greš pa z nami. –Ne grem. –Rekel si, da prideš.
Ne, vedno sem hotel priti. –Rekel si, da boš.
Maurizio.
Upam, da ne motim. –Ne, seveda ne. Ne motiš.
Vidim, da si postavil jelko. –Ja.
Vsi, to je Patrizia.
Ej, Patrizia. –To pa je Alessandra.
Franca in Giannija poznaš. To je moja prijateljica Paola.
To pa so vsi njeni sužnji.
Alessandra.
Oprosti.
Kakšni se vam zdijo makroni. –Lešnikovi so za umret.
Ja. Kje si jih dobila?
Zraven Notre Dame di Lorette v Parizu je očarljiv lokalček.
De Lorette. Notre Dame de Lorette. –Ja.
Z Mauriziem sva bila pred petimi leti tam. Čudovito sva se imela.
Prosila sem ga, naj me za 25. rojstni dan pelje tja.
Seveda mi je ustregel.
Čim sva pristala, sva šla v restavracijo Jules Verne na Eifflovem stolpu.
Na vrhu je. –Ne, ne, v drugi etaži.
Veličastno je bilo. Kasneje sva šla v Louvre.
Od nekdaj sem sanjala o Louvru. Imela sva zasebni ogled. Hvala bogu.
Predstavljajte si tisto gnečo. –Zanima jih le,
kje si dobila makrone, srček. –Saj pravim. –S preveč nepotrebnimi podrobnostmi.
Najinih gostov ne moti. –Tudi če bi jih, ne bi nič rekli.
Ti si nepotrebna pozornost.
Povedati ti hočem, da je le De Sole videl nepodpisane certifikate.
Deset let je delal z mojega očeta, ki ni nikoli podvomil o njem.
Zaupam mu. On ni problematičen.
Slišala sem, kako si govoril z mano. –Utrujen sem bil.
Naslednjič me ne spravljaj v zadrego. –Moji prijatelji so.
Večino poznam dlje kot tebe.
On je problematične. Reci. –Patrizia, utrujen sem bil. Utrujen sem.
Potem se pa zbudi in reci. –Prav.
Ko me siliš, da prikrivam, svoji družini,
ko naščuvaš očeta in sina drugega proti drugemu in mene proti Paolu,
ko dvomiš o človeku, kot je Domenico De Sole,
edinemu človek, ki mu je moj oče zaupal,
to učinkuje na okolje, v katerem delam. Name.
Dejanja imajo posledice.
To sem naredila zate. Bila sem konstruktivna.
Za to se ne bom opravičevala. Ne, hvala.
Moj stric je v zaporu, bratranec me ima za gnoj, tebi pa se zdi to konstruktivno?
Ne obešaj Guccijevih težav meni. Jaz samo čistim tvojo svinjarijo.
Nisem te prosil za pomoč.
Maurizio, močnejša sva samo skupaj.
Edino, kar potrebujem od tebe, je,
da se ne vtikaj v podjetje, da ne povzročiš še več škode.
Sam ga lahko vodim. Jasno?
Iskreno, vmešavam se samo zato,
ker si ti nesposoben otročji bedak.
Klinčev smrkavi slabič si. Res si le na pol Gucci.
Usrana polovica.
Ti pa hočeš pravega moškega? Na. Mogoče boš malo odrasla.
Rdeča, zelena, rdeča, zelena. Rdeča. –Zelena. –Rdeča.
Zelena. –Zelo dobro. Zelena, rdeča. –Zelena.
Mislim, da je to vse. –Zelena.
Rdeča, zelena, rdeča, zelena, rdeča, modra.
Rdeča, zelena, rdeča, zelena, rdeča, modra. Rumena.
Rdeča, zelena, rdeča, zelena, rdeča, modra. rumena.
Zelo si … –Zmagovalka.
Zmagovalka dobi darilo.
Za Alessandro. –Hvala, mami.
Kasneje se bova igrala.
Kdo je pa to?
Obrni.
Kdo je ta … Kdo se skriva v škatli?
Rada te imam. –Rada te imam.
Ljubica.
Vesel božič.
Ti je všeč?
Moje darilo za očka.
Pašček lahko zamenjaš, če ti ni všeč. –Ne, v redu je.
Dobro.
Hvala.
Očkovo darilo mamici.
Nikoli ne vem, kaj naj ti kupim.
Prepričana sem, da je popolno.
Bloomingdalova darilna kartica. –Ja, zdaj lahko kupiš, kar hočeš.
Veš, da nikoli ne kupujem tam.
Vsaka stvar je enkrat prvič.
Paola, dragica. Všeč mi je beli kombinezon.
Tako šik. –Zate in za M-ja sem spekla zavitek.
Samo to znam speči. –Na dieti sem, Mauriziu pa bo tvoj zavitek všeč.
Bi cigareto? –Ne.
Hvala, gospod. –Ni za kaj.
Si kdaj kaj ukradla, Paola? –Kaj?
Oprosti. Alessandro učim,
kako pomembno je, da se ne dotika tuje lastnine.
Nimam se za posebno etično, sem pa fer.
Ne morem razumeti
ljudi, ki kradejo samo zaradi svojega ega.
Ali zaradi užitka.
Za osebno zadovoljstvo.
Moja sobarica bo prinesla zavitek.
Lepo te je bilo videti.
Ti je moja pričeska všeč?
Maurizio, ti je moja pričeska všeč?
Ja, zelo lepo. Zelo šik.
Mislila sem, da bi jutri …
Jutri opoldne pride Franco.
Zakaj?
Da vaju odpelje v Milano.
Se lahko vsaj pogovoriva?
Ko bom pripravljen, bom našel prave besede, da povem, kar hočem.
Zelo si me prizadel.
Paolo noče. Preveč se boji očeta.
Utaplja se v dolgovih, a ga ne moremo izplačati.
Partnerja z denarjem potrebujemo.
Koga predlagaš? –Investcorp.
Lastnik je Nemir Kirdar. Iraški vplivnež. Radi vlagajo v drago maloprodajo.
L. 1984 so kupili Tiffany in ga hitro postavili na noge.
Maurizio. –Začni pogovore. Kmalu se vrnem.
Nekaj je drugače. Maurizio se je spremenil.
Nezmeren je
in nor.
Pa tista ženska.
Ne boj se. Brez tebe je niče.
Moški imajo težavo, ker mislijo, da so pametnejši, kot so v resnici.
Ne smeš dopustiti, da te ta negativna energija žre.
Spomni se, da si neustavljiva, Patrizia.
Reci.
Neustavljiva sem.
Le 50 % Guccija sem. Tu zastopam le svoj interes.
Rad bi nekoga, ki bo Gucci popeljal na čelo sodobne mode.
Hočem, partnerja, ki lahko izplača drugo polovica Guccija, ki mi dela težave.
Polovico, ki Gucciju preprečuje, da bi bil velik.
Polovico, ki pripada vašemu stricu in bratrancu.
Investcorp je bil zelo uspešen s Tiffanyjem. Pravo vstajenje.
Res je. Ampak Tiffany ni Gucci. Gucci je družinsko podjetje,
to pa pomeni družinske težave.
Nekaj sem vam prinesel.
Burgundska rdeča. Ameriška številka 10, široke. Kajne?
Ta model je v stalni zbirki Metropolitanskega muzeja v New Yorku.
Nikjer ga ni mogoče kupiti.
Zdaj pa je vaš.
Ja, jaz … No …
Kdaj torej?
Umiti se moram.
Če bi povohal moje mednožje, bi razumel.
Ne, ne …
Paolo.
Pridi.
Mislim, da je … Ne, vem.
Vem, da je … –Kaj veš?
Tam ni avtov. –Ne, ne.
Tam je. Tukaj je, vem, da je.
Mater, da je tukaj. –Kakšen avto je? –Fiat 600.
Fiat. Fiat 600.
Paolo, tukaj je.
Kar sem.
No …
Nisem vedel, da boš končal v zaporu.
Kaj? –Zaradi tega se sovražim. –Nikar, prosim.
Kaj si naredil? Kaj je to? –Malo sem bil od stresom.
Ne, to je …
Pospraviti morava. –Zelo težko sem živel.
Že ves teden nisem sral. –Umazano je. –Njegova mrha mi je obljubila pomoč.
On mi je stisnil roko, ona pa me je zabodla v hrbet.
O, Paolo. –Utapljam se v pravnih stroških.
Vem. –Jenny je odšla. Po tistem sem samo ležal.
s pol kile čokoladnega sladoleda in zelo črnimi mislimi.
Vrnil sem se. Začela bova, kjer sva nehala.
Prav? –In vesel sem, da si doma.
Lepo je biti doma.
Poglej ta prostor. Videti je, kot bi odnehal.
Kaj je? –No … –Kaj?
Kaj je to? –Zelo dobra kupčija.
Kakšna kupčija? –Sestal sem se z odvetniki.
Nisem mogel zavrniti. Potreboval sem denar.
Poglej to luknjo. Niti kabelske nimam. –Ne.
Svoje Guccijeve delnice sem prodal njim. –Ne!
Ne!
Vem. Po meni je. –Ne, ne. –Ne. Po meni je. Mrtev sem.
Mrtev sem. –Ne. –Mrtev sem. Mrtev.
Pridi sem.
Bedak si.
Vendar si moj bedak.
To je moralo stati celo bogastvo.
Umetnost nima cene. –Bojim se česarkoli dotakniti.
Ne boj se.
No, malo pa le bodi.
Ta kavč stane več kot večina stanovanj v Monte Carlu.
Poskusila bom paziti nanj. –Ne, ne. Ni treba. Sedi.
Gucci bo plačal.
Prvič v življenju lahko počnem, kar hočem.
Ta pesem mi je všeč.
Spominja me na Ipanemo.
Nisem bil tam, a sem si želel.
Pojdiva. Zdaj.
Znaš plesati salso? –Jasno.
Ne znam.
To bi bila lahko huda napaka.
Ni napaka. Izbira je.
Zdaj lahko delaš, kar hočeš.
Povej mi, kje je. Samo povej mi, kje je, Pina.
Nisem videla. –Lažeš, jebemti.
Kje, hudiča, je?
Povej mi, kje je.
Kje je? –Bojim se, da ni mogel priti. –Kako, ni mogel?
Poslovni sestanek v Parizu. –Laže. Ti pa tudi.
Maurizio je zelo zaseden.
Niti toliko ni bil, da bi prišel na hčerin recital. Kakšen oče pa je?
Dogovor se bo spremenil. –In zakaj je poslal tebe?
Domenico. Zakaj je poslal tebe? Si njegov klinčevi kurirček?
Ni toliko, da bi prišel sem? Se boji? –Papirje imam.
Papirje? Papirje. Ničesar ne bom podpisala.
Reci mu, naj pride sem in govori z mano kot normalen človek.
Maurizio pravi, da lahko z Alessandro ostaneta v mansardi,
ker ni več njegovo glavno bivališče. Z veseljem bo plačeval,
dokler se ne boš postavila na noge. –O čem govoriš?
Prosim. –Kaj govoriš? Kaj mi govoriš?
Besede. –Preživnina. –Ne bom govorila s tabo tu. Kaj ti je?
Deljeno skrbništvo. Rad bi … Rad bi obema čim bolj olajšal.
Deljeno skrbništvo? Govoriva o ločitvi?
To počneva tukaj?
Kje je zdajle?
–Ne morem povedati.
Poglej me v oči.
Vidiš v teh očeh karkoli,
zaradi česar bi mislim, da bom komurkoli dovolila, da uniči hčerino življenje?
Jo ogrozil?
Vidiš?
Vidiš to?
Veš, da se to ne bo zgodilo.
Prenesel bom sporočilo. –Spelji se. –Ja.
Da pregledate, g. Gucci. Upamo, da vam bo ponudba všeč.
No … Raje ne bi prebral lastne osmrtnice.
Maestro, zagotavljam vam, da ni večjega občudovalca Guccija od mene.
O, bog. –Da lahko sedimo s pripadnikom dinastije.
To je za nas zelo dragoceno.
Iskreno rečeno, razumem, kako težko je.
Prosim, ne bodite pokroviteljski. Prosim.
Te besede mi niso v tolažbo.
Moram reči, da me po svoje žalijo.
G. Gucci, moje letalo odleti čez eno uro.
Če je kaj narobe, sta vam na razpolago. –Ne, ne.
Za vašo ponudbo sva zelo hvaležna, ampak ne.
Kajne, ata? –Tisti čevelj, ki ste ga pokazali.
Poglejte vanj. Pri peti je nekaj, kar morate videti.
Spomnim se, da sem tak par naročil za Clarka Gabla.
Leta 1953.
Ravno preden je posnel Mogambo.
To je najredkejši čevelj. Vidite tisto?
Pozlačeno je.
Veste, s tem sem moral nehati.
Predrago je postalo.
Torej …
Kje ste dobili te čevlje? Kje?
Teh čevljev niste mogli kupiti v Londonu.
Kdo vam ga je dal?
Veste vi?
Glej, no, noče odgovoriti. –Vsaj to … –Sestanek je končan.
Sestanek sem prekinil.
Kam gre? –Zelo mi je žal. Nisem imel izbire.
Aldo.
Si vedel za to?
Ne.
Maurizio.
Ti klinčevi izdajalec.
Je to tisto, kar hočeš?
Čestitam.
Ti
si zdaj večinski lastnik Guccija.
Gotovo se počutiš čudovito.
Sprostiti se morate. Sprostite se.
Lebdite. Lebdite v zraku. Lebdite.
Od tam do tja. Z leve na desno.
Gdč. Wintour, stopite v kateregakoli od 144 mednarodnih butikov Guccija,
pa boste ugotovili, da vstopate v nov svet. V novo vizijo.
Ni bil čar Guccija ravno njegova zgodovinska privlačnost?
Zapuščina je izjemna. –Res je.
Smo rezultat svoje preteklosti, ni pa treba, da smo njen ujetnik.
Spremembe se ne bojim. Sprejemam jo.
Trgovine Ralpha Laurena se zdijo kot filmske kulise,
Versace je rock koncert, Guccijeve trgovine pa bodo kot modni Vatikan.
Kako financirate svojo vizijo? –To je zelo dobra skrivnost.
Ne sprašuj.
Okrevanje zna trajati, ampak to je dolgoročen načrt.
Včasih moraš pasti, da se lahko spet povzpneš.
Ferré, Armani in Versace. Hotel sem, da oni oblikujejo našo novo linijo.
Počaščeni bi bili, da delajo za nas. De Sole, kje, hudiča, so?
Maurizio, svoje linije imajo. Sami svoji šefi so.
Vem, da imajo … –Z vsemi sem govoril. Nihče noče …
Nisi se dovolj potrudil. –Nekdo pa je.
Mogoče. Na.
Kdo je to? –Iz Teksasa je.
Mehanik? –Morda bi se moral srečati z njim.
Vidim intenzivno črno. Žamet v barvah draguljev.
In nekonvencionalno celostno podobo. Mokasini brez nogavic.
Vidim ples na drogu ob modnih brveh. Plešejo ženske
in seveda moški.
Imam besednjak, ki vam bo omogočil širitev.
To znamka potrebuje. V to smer moramo.
Ne da bi žrtvovali družinski značaj znamke.
Družinski značaj je znamka.
Jaz jo bom polepšal in obudil.
Maurizio. Stoj. Prosim, prosim.
Rotim te. Prosim, počakaj.
Prav, nočem prepira. –Jaz tudi ne.
Klicala sem. –Ja, klicala si v nedogled.
Kaj hočeš? –Rada bi se pogovorila. –Prav.
Alessandra te pogreša. –Pred 14 dnevi sem jo videl.
Ves čas govori o tebi. –Kmalu jo bom spet videl. Delo sem imel.
Se boš vrnil domov?
Izplačal si Alda in Paola. Naredil si, kar sem rekla.
Lahko noč, Patrizia. –Vrni se domov.
Veš, da to ni mogoče. Zelo pozno je že.
Pojdi domov. –Zaradi najine hčere. –Ne, ne delaj tega.
Nikar. Poskrbel bom zanjo in zate.
Skupaj sva naredila nekaj lepega. –Ne. Kaj?
Vzemi.
Ti je všeč? –Kaj je to? –Kaj je to? –Ti je všeč?
Zate sem naredila. –Ponižuješ se.
Zakaj tako govoriš z mano? –Ker ne vidiš, kaj si postala.
Ta knjiga … Zgodba ima začetek in konec.
Najina se je končala pred nekaj poglavji.
Kaj hočeš zdaj od mene?
Hočem te zase.
Ljubim te.
Patrizia …
Ne. –Jaz ne ljubim tebe.
Ne sovražim te, vendar preostanka življenja nočem preživeti s tabo.
Resnično mi je žal.
Kaj se je zgodilo mojemu Mauriziu? –Nič. Čisto nič.
Nisem vedela, da sem poročena s pošastjo. –Ne s pošastjo, z Guccijem.
Stalno je poslovno odsoten. Preselil se je. Saj veš.
Tolikokrat sem ti rekla. S tisto kobilo se je preselil v mansardo.
Videla sem ju skupaj.
Nehaj ju zasledovati.
Kaj kupujeta … Milijarde vredne starine, avte, slike.
Z najinim denarjem. –Ki ga ima zahvaljujoč tebi.
Sploh ni poslovnež. Še parkirne ure ne more upravljati.
Kako bo upravljal Gucci? –Prav imaš.
Vem. Jaz sem iz njega naredila to, kar je.
Ko imaš prav, imaš prav. In zelo prav imaš.
Jutri bom šla k njemu.
Morda bi počakala, da se vrneva s Kajmanov.
In potem ga lahko lepo uročiva.
Še en urok?
Urokov nama je zmanjkalo.
Nekaj močnejšega potrebujeva.
Morda še lahko naredim nekaj, kar bo delovalo.
Ampak za to moraš biti pozitivna.
Zelo pozitivna sem.
Ničvrednež si, ki spada na naslovnice vseh časopisov.
Hočem, da svet ve, kakšen si v resnici.
Niti trenutka miru ti ne bom dala.
Hotel si me uničiti, pa nisi mogel.
Boleč ud si, ki ga je treba odstraniti.
Tvoj pekel še pride.
Dve, Rita. –Kje sta?
Če bi znala streljati, bi opravila sama. –Pomiri se.
Prišla bosta. Pridi sedet.
Hvala. –Naj vam prija.
Pina.
Ja. Ivano, Patrizii sem rekla, da te poznam od otroštva.
Da ti zaupava.
Ivano Savioni sem. Moj kolega Benedetto Ceraulo.
Kdo dela kaj?
Sicilijanec.
Kako hitro lahko opravita? –Čim bova poznala njegovo rutino
in varovanje. In določila sva ceno.
Ceno? Kakšno ceno?
Kaj je to? –Rekla si šest. –Ja.
Si zmešan? –Zakaj pravi osem? –Ne vem, kaj se greš. –Zakaj pravi osem?
Ne vem. –Rekla sva osem. –Ne, šest. 600 milijonov lir. –Osem.
In pika. Kaj delaš? –Ne tako glasno.
Osem sva rekla. Samo za osem bom prevzel.
Nekdo drug je ponudil veliko nižjo ceno.
Več kot šest ne dam. –Potem bo treba opraviti na hitro. –Ja.
Dati nama moraš fotografije. –Več kot šest ne bom plačala.
Zdaj vama bova dali polovico, drugo pa, ko bo opravljeno.
Prav. –V redu.
Ne zgreši.
Z njo se zmenita.
Resno. Ne delajta napak.
Ujemi.
Plačajta kavo in ne zajebita. Ker vaju bom uročila.
Pripravljeni.
Počakaj.
Izjemno je. –Neverjeten je. Obožujem ga.
Je to res Guccijeva revija? –Ja.
Zelo lepo. O tem suknjiču smo govorili več mesecev.
Čudovito. navdušen sem. –Presenečenje te čaka.
Zelo moderno.
Tri, dve, ena. Pojdi.
Odlično izgleda.
Bravo!
Ko le l. 1994 Tom Ford prevzel ustvarjalne vajeti Guccija,
je bilo za milansko modno hišo le malo upanja.
Nemški oblikovalec je prenovil Chanel,
Američan pa je postavil Gucci daleč na čelo mode.
Eni pravijo, da bo g. Ford zlahka kosal z g. Lagerfeldom.
Poklicati moram mamo v Austin.
Pazi, kaj boš rekel. Prišel je.
Kakšen nepozaben večer. –Maurizio.
Odziv je izjemen. Česa takega še nisem videl.
Res je. Novo poglavje za Gucci.
Poskusi karpačo. Kar stopi se ti v ustih. –Prav.
Ko bom govoril z njim, molčita. Nakazal bom, kdaj lahko govorita.
Za to mizo smo lahko iskreni med seboj. Prijatelji smo.
Ja. Spoštujemo drug drugega.
Zelo smo zaskrbljeni. –Kaj vas skrbi?
Številke. Guccijeve.
Rekel si, da ti za številke ni mar. Da zaupaš svojemu šestemu čutu.
Ja, za številke mi je mar, kadar so grozne.
Finančna ocena za l. 1996 je obupna.
Z ukinitvijo dobičkonosnih artiklov … –Misliš stričev šaro?
Verjetno bo letošnja izguba 30 milijonov pri 180 mio. prihodka od prodaje.
Leta 1991 je bil prihodek 210 milijonov dolarjev.
In 270 milijonov. 85 milijonov bančnih dolgov.
Morda bomo naslednjih par mesecev s težavo izplačevali plače.
Dobiček se nam izmika. –Sem rekel, da bo načrt terjal pet let.
Ne gre za takojšen dobiček. Pasti moraš, da se spet povzpneš. Tako napreduješ.
Tudi osebne stvari nas skrbijo.
Plačane z Guccijevih računov in vodene kot stroški.
Večmilijonske starine v trgovinah. Nakup neštetih avtov,
tudi Ferrarija F40 in Lamborghinija countach.
Trije milijoni za uro Patek Philippe 2523.
Sedem milijonov za luksuzno mansardo. Še bi lahko našteval.
Razkošna vila iz 18. st. na obrobju Firenc za center za usposabljanje.
Vse to lahko upravičim, očitno pa nisi pri volji, da bi me poslušal.
Maurizio, prosim, vzemi to v duhu našega prijateljstva.
Skupaj smo veliko prestali. Veliko dobrih lastnosti imaš.
Vendar moramo biti naravni. Nisi rojen menedžer.
Posla ne moreš voditi le s šarmom. –Tudi čas potrebuješ.
Sinočnji večer pomeni novo poglavje za Gucci, in jaz sem to omogočil.
Maurizio, razumi, da ne glede na to, kar bo med najinima podjetjema,
nisem nikoli nehal spoštovati tebe ali tvoje vizije.
Vendar imam tudi jaz vizijo za svoje ljudi. In voditi moram podjetje.
Za tvoj 50-odstotni delež Guccija bi ti radi ponudili 150 milijonov.
Izplačati me hočeš. –Podjetje hočemo rešiti.
In kdo bi postal direktor?
Glede tebe je imela prav.
150 milijonov dolarjev. Bogat boš.
Če res misliš, da gre za denar, o Gucciju veš manj, kot sem mislil.
Hitro pojejta, fanta.
V življenju še nisem okusil tako dobrega mesa.
Oprostite. –Ja. –Od kod je to meso?
To je najboljša toskanska govedina. Iz Val di Chiana.
Krave obravnavajo kraljevsko.
Ponedeljek 27. marec 1995 ob 7.59
To je on. –Dobro jutro.
G. Gucci?
Kaj pa je?
27. marec 1995 RAJ
Patrizia.
Vem.
Prosim, pospremite gospodično Franchi iz moje hiše.
2 leti kasneje
Gospa Reggiani.
Lahko mi rečete gospa Gucci.
L. 1997 so Patrizio Reggiani aretirali zaradi umora Maurizia Guccija.
Prav tako Pino Auriemmo, Benedetta Ceraula in Ivana Savionija.
Vse so spoznali za krive.
Patrizio so obsodili na 29 let ječe. Pino na 25 let.
Ivana na 26 let, Benedetto pa je dobil dosmrtni zapor.
Aldo Gucci je l. 1990 umrl za rakom na prostati.
Paolo Gucci je umrl v revščini l. 1995 v Londonu.
L. 1995 je šel Gucci na borzo.
Pod vodstvom Domenica De Sola in Toma Forda v 90. letih
ter Marca Bizzarrija in Alessandra Micheleja danes
je Gucci postal svetovna zgodba o uspehu v modnem svetu
in velja za eno največjih znamk na svetu, po ocenah vredno 60 milijard dolarjev.
V Gucciju trenutno ne sodeluje noben član družine Gucci.
Prevedla Tanja Borozan
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi