PŪĶA NAMS
Helīna.
Piedod, ka tevi traucēju.
Tev ir ziņas no manas mātes?
Nē.
Bet es tās negaidu, kamēr...
Vai Īmonds lūdza, lai lido kaujā?
Korlīss tā domāja.
Kad biju maza, es gribēju lidot.
Bet tagad, kad...
Esmu pie Sapņuguns...
Tas...
Tas ir par daudz.
Man liekas, tā domāja arī mūsu tēvs.
Viņš atteicās no pūķu spēka un izvēlējās rāmāku dzīvi.
Negribēja mainīties.
Tu uzskati, ka pūķi mūs kaut kā maina?
Tev tagad ir daudz pūķu.
Vai tu neesi mainījusies?
Nē.
Es to negribu.
Es gribēju tikai izbeigt sāncensību un atjaunot pareizo kārtību.
Helīna.
Māsa.
Man šķiet, ka tu esi Sapņotāja.
Ka tu...
redzi.
Es redzu zibšņus. Reizēm.
Dažus skaidri, citus - ne.
Kāds bija pēdējais?
Sirma ķēve.
Bet Dīmons? Esi redzējusi?
Tad Ziemas Vilkus?
Vai Tambltonu?
Vai Ormunds Haitauers tiks pakļauts?
Es nezinu.
Tu nezini vai negribi teikt?
Tu vari atteikt savai māsai, bet ne savai karalienei.
Pasaki man, ko tu zini!
Saki, ka tā nav kļūda.
Ka es vēl uzvarēšu, kā dievi lēmuši.
Saki man, lūdzu.
Māt.
Es teicu, ka atbraukšu, ja spēšu.
Vai jūs nesaņēma gūstā?
Gūstā ir tava māsa.
Man izdevās paslēpties, aizbēgt.
Tu rīkojies gudri, paliekot te - nemanīts.
Es domāju, ka esmu aizmirsts.
Vai gan es aizmirstu
savu uzticamāko, labāko dēlu?
Pilsēta ir kritusi.
Tu esi viss, kas man atlicis.
Ceļš bija garš un bīstams, es priecāšos par pēli.
Un Īgons?
Īgons... Droši vien ir miris.
Es centos palīdzēt.
Arī tev.
Bet esmu tevi pievīlusi, Īmond.
Nē.
- Es biju pārāk jauna. - Nekad.
Es pati biju bērns.
Šajā mirklī es tev dāvāšu dēlu.
Īmond. Īmond.
- Ko tu redzēji? - Nevaru.
Lūdzu. Es nevaru.
Īmond.
Atveriet vārtus!
Aizvērt vārtus!
- Viņi ir pāri Melnūdenim. - Cik vīru?
Divdesmit tūkstoši. Dienas gājienā. Varbūt divu.
Un tavs pastulbais draugs ir velti kritis purva dūņās.
Nav svarīgi.
Spēlē ir figūra, kas kuci nospiedīs uz ceļiem.
Un kāda tā ir?
- Mans princi... - Nost!
Kur viņa ir, kur ir Rīna?
Kā redzu, pieklājību esam atmetuši.
Viņa ir šeit?
Aizbēga, kad ziņa bija nosūtīta.
Ko varēju darīt?
Saslēgt važās, ja vajadzēja - ieslēgt cellē!
Jums šķiet, ka ir tik viegli piespiest pūķu jātnieci
pakļauties?
Viņa apdraud arī mani.
Viņa asarām acīs lūdzās,
zvērēja, ka paliks te un slēpsies.
Ielejā runā par pūķu jātnieku.
Ciemā baumo par mežonīgu skuķi,
kas dzīvo starp nātrēm un aitām.
Mana pacietība ir galā.
Manās interesēs ir ziņot karalienei...
Nē.
Jūs neizbeigsiet viņas dusmas, dodiet man vienu dienu.
Lūdzu.
Viņa ir bijusi šur un tur, meklējot ziņas par Vagāru.
Runā, ka tā redzēta pie Fērmārketas,
tātad varu pieņemt...
Mēs atpaliekam vismaz par divām dienām.
Man jau sen apnikusi bezgalīgā meklēšana.
Man jādomā, ka Rinīra mani soda.
Vai vismaz sūta prom no acīm.
Mēs viņai esam tikai ieroči, ar kuriem rīkoties.
Mana kundze, es gribētu izlūgties laipnību.
Tēvs grib, lai mēs ar brāli saņemtu
Velarionu vārdu.
Karaliene ir noraidoša.
Jūs zināt, kā ir kopš Rīkles.
Diez vai varu viņai par jums aizbilst.
Varbūt jūsu tēvs?
Kāpēc tagad domājat par vārdiem un tituliem?
Es saprotu rūgtumu, bet jūsu pūķis taču ir vērtīgāks
par augstmanīgu godāšanu?
Ja kāds no mums gribētu precēties.
Tas ir...
Ja izpelnītos augstdzimušas dāmas labvēlību.
Tad viņš jums jau ir teicis? Jūsu brālis?
Vagāra?
Nē.
Baidījos, ka neizkļūsim no pils,
bet sīrs Adrians bija drošs un apņēmīgs.
Viņš zināja slepenus vārtus, un...
man pietika naudas zirgiem.
Mēs turējāmies nomaļus,
bet meži vietām vairs nav caurejami.
Tajos klīst neģēļi.
Bez viņa es nebūtu te nonākusi.
Rinīra ieņēma pili, bet viņš palika uzticīgs.
Pakļāva sevi briesmām, lai man palīdzētu.
Kā...
Es tevi aizskāru?
Nē.
Tu esi viss, kas man palicis.
Tas ir viņš - mans ceļvedis un sargs, sīrs Adrians.
Augstība.
Tā. Šķiet, man jums jāpateicas.
Es darīju to, ko lika sirdsapziņa.
Pret karalieni māti izturējās necienīgi.
Īmond!
Piedodiet, māt.
Bet te ir noslēpumi, un es neuzticos svešiem.
Te jūs esat.
Jūs gaida vakariņas.
Mestri stāsta, ka lopu tauki stiprinot kaulus.
Es gan nezinu, kā kaut kas tik glums var būt patiešām noderīgs.
Nobaudiet vīnu, valdniek Korlīs.
Tas labi aizskalo smacīgo gaisu.
Kas jums padomā, Haitauer?
Vai šī ir mana pēdējā maltīte?
Baložu pīrāgs pirms bendes bluķa?
Gluži pretēji.
Mēs ceram baudīt jūsu sabiedrību vēl labu laiku.
Jūs būsiet ļoti noderīgs mūsu centienos.
Kā... ķīlnieks?
Vai mežoņu karalienei ir tik mīksta sirds,
ka viņa atdos kroni par noklīdušo Roku?
Laikam gan ne.
Bet Velarioni gan -
bez sava kunga
Driftmārkas vīri negribēs iet uz Karaļostu.
Un bez viņiem pilsēta no jauna iegrims jukās.
Kā tas palīdzēs, ja Ziemas Vilki skrāpējas pie vārtiem?
Vai zināt,
es arvien vairāk sliecos atstāt savā ēdienkartē
tikai dārzeņus.
Tā, kā to dara Nātas ļaudis.
Ja esat beidzis savas pamācības...
Kas jūs tā saista?
Tārgārjenu...
kopumā.
Jūs esat ceļojis, redzējis pasaules brīnumus.
Kāpēc paciešat apnicīgu savienību ar zvērīgajiem un aprobežotajiem?
Jūsu sievai, protams, bija viņu asinis.
Tas beidzās gluži paredzami.
Man liekas, redzot, kā tie aprij pat savējos...
Es gribētu iet uz celli.
Kā jums tīk.
Valdniek Korlīs - uzgaidiet.
Viņš bija neparasti labā omā.
Kā lielas uzvaras priekšvakarā.
Liekas, viņš tic, ka ar valdnieku Korlīsu viņa gūstā...
Šī ir viņa "figūra uz galdiņa"?
Ko dod nemieri Karaļostā,
ja pie vārtiem ienaidnieks?
Es esot karalis.
Kas es par valdnieku?
Man nevarīgi jāskatās, kā neprātis mūs nolemj slaktiņam?
Un visus mūsu vīrus līdz ar mums.
Tas liekas neizbēgami.
Kāds vienmēr sapņos iegūt mūžīgu slavu.
Pacelties pāri cilvēces liktenim.
Man žēl.
Par jūsu draugu.
Viņš upurējās pīšļiem.
Es varu pavēlēt padoties.
Un tālāk?
Lai mūs visus dzen uz karātavām?
Tu vari lidot prom. Ar Tesarionu.
- Viņam vairs nebūtu iegansta... - Viņš turpinātu iesākto.
Un kur lai es eju?
Kas uzņems karali, kas pametis savus vīrus?
Man nav bail būt niecīgam, Gvein.
Lai Rinīra patur kroni, man vienalga.
Tas ir kas nedzirdēts.
Pret mani notiek kūdīšana! Ielās mani izsvilpj.
Manu meitu atrada uz mana nama sliekšņa,
notrieptu ar kaut ko... pretīgu.
Nezinu, ko no manis gaidāt.
Augstība. Ar visu cieņu.
Lūdzēju priekšā jūs mani nosaucāt kā atbildīgo
par visas pilsētas naudas grūtībām. Es nevaru...
Un kā esat centies tās mazināt?
Ko varu darīt?
Es ieteicu nodokli. Manī neviens neklausās.
Zelta druskas tiek iztērētas, vēl pirms tās ienākušas.
It kā es būtu te nolikts par kaut kādu grēkāzi.
Vai ir ziņas no valdnieka Korlīsa?
No Hārenholas?
Un Dīmons?
Jau prom. Princis ir devies savās darīšanās.
Viņš esot izlidojis vēl pirms ausmas.
Upesvīri ir tikai dienas gājienā no Tambltonas.
Un Velarionu spēki jau rīt būs Karaļostā.
Man jādomā par savu labo slavu.
Ja sīrs Adrians ir izpildījis to, kas viņam uzdots,
tad būtu jālemj par to, kas...
Tad ņemiet to.
Augstība?
Brauciet uz Dvīņiem un vediet atlikušos vīrus uz Hārenholu.
Ar vislielāko prieku.
Ja Īmonds ir miris - jo labāk.
Ja nav, tā jāieņem, lai viņš nevarētu atgriezties.
Augstība.
Mēs redzējām kaut ko savādu.
- Vagāru? - Nē.
Aituzagli.
Upeszemēs, Zilā Atzara krastos pie Fērmārketas.
- Tas ir negaidīti; viņš nemēdz... - Augstība, viņam ir jātnieks.
Jauns jātnieks.
To es nezinu. Mēs dzināmies pakaļ, bet viņš nozuda kalnos.
Galva, ko Dīmons jums atveda - vai jums tiešām nebija šaubu?
Viņš bija Upeszemēs,
bet tagad tur redz Aituzagli ar jātnieku, kurš it kā bija miris.
Un viņš tai pašā laikā ir nozudis bez viena vārda.
Viņš citkārt ir melojis. Bet tādā lietā...
Mēs abas zinām, ka viņš spēj ne tikai melot.
Kopš jūsu ierašanās viņš iebilst pret jūsu atturību valdot.
Viņš ir nepacietīgs.
Kas zina, ar ko viņš slepus vienojies,
uzskatot jūs par vāju?
Viņš zvērēja man kalpot.
Es neticu, ka šajā brīdī viņš būtu spējīgs...
Piedodiet...
Augstība.
Bet vai par viņu vēl var teikt ko tādu, kam jūs neticēsiet?
Sīru Adamu.
Vīnogas Volantā esot saldas
spēcīgās saules dēļ.
Jūs maldāties, ja cerat izpirkt šo muļķību
ar Volantas vīniem.
Augstība, es jūs lūdzu.
No Meidenpūlas varam burāt uz Rūdas klintīm.
Nē, esmu lēmis par labu Brāvosai.
Cik tāls ceļš vēl jājams?
Līdz ostai vēl dažas dienas.
Brāvosa jums liksies kopta un izglītota, es jums apsolu.
Varbūt pat kļūs par otrām mājām.
Krietnā sieva! No kā jūs bēgat?
Tuvojas karaspēks, tūkstošiem vīru.
Kāds karogs?
Meita redzēja sarkanu zivi uz balta.
- Mūtoni. - Bet mēs jājam tieši turp.
Mums jāiet tālāk. Griezieties atpakaļ.
Mūtoni ir zvērējuši Rinīrai.
Viņi nezinās par mani.
Tur nevaram jāt. Jāgriežas atpakaļ, uz Krauķa ligzdu.
Nevaram, tur par mums jau zinās.
Tuvojas karaspēks, un mums nav patvēruma.
Krauķa ligzdā ir biezi mūri un krietns pulks vīru.
Augstība tur paglābsies, līdz Mūtonu karaspēks būs garām.
Jūs būsiet izsalkusi.
Ceļš no Karaļostas ir tāls.
Jā.
Un droši vien grūts.
Ja var ticēt tam, ko dzird par Karaļceļu.
Kā īsti jūs abi iepazināties?
Viņa mani izglāba.
Kas jums to lika? Jūsu kungs?
Es klausu pati savu gribu.
Īmond, es nesaprotu, kas viņa ir.
Viņa ir... kundze.
Un mestre - savā ziņā.
Pils ir viņas gādībā - pagaidām.
Es esmu nolēmis palikt šeit, ar viņu. Te būs mans sēdeklis.
Sēdeklis.
Vai pati to neieteicāt?
Jaunu cietoksni, no kura valdīt?
Rinīrai ir tronis un seši pūķi piedevām.
Viņa valda, lai ko mēs par to domātu.
Uz Rinīras pūķiem jāj zemie ļaudis.
Viņa aptraipa mūsu namu, apkauno Dzelzs troni
un sēj savas iznīcības sēklu.
Viņa kritīs.
Un mēs celsim savu troni -
Upeszemju dubļos.
Nāk jauna ausma.
Jauna šķīstu karaļu dzimta.
Mums tikai jānogaida.
Un jūs, māt...
gaidīsiet līdz ar mums.
Jums vēl ir daudz, ko dot.
Tava māte gribēs doties tālāk.
Varbūt uz Senpilsētu.
Mūsu gaiss viņai nenāks par labu.
Tur viņai nav, ko meklēt. Viņai vairs esmu tikai es.
- Taču Helīna... - Nē.
Jūs paliksiet te.
Vajag malku.
Tu nevari mani klusināt vai rāt kā muļķa bērnu.
Uzmanies ar viņu, Īmond.
Viņa nāk tev darīt ļaunu.
Viņa ir mana māte.
Tādēļ nevainojama?
Viņai ir savi noslēpumi. Vairums - visiem zināmi.
Mūsu nākotnē nav vietas tavai mātei.
Un te ir patiesība.
Tu gribi mani sev.
Viņu ieskauj migla.
Viņa nāk tev darīt ļaunu.
Savas tumšās domas labāk paturi pie sevis.
Visi Tārgārjenu zēni grib vienu un to pašu.
Tom Mezglamēle, kādas ziņas?
Mūtons no Meidenpūlas.
Viņš izsūtījis karapulku, viņi steidzas uz šo pusi.
Kur mūsu Džanoss? Es domāju, ka viņš ir ar jums.
Nē. Kurp viņi dodas?
Viņi sūtīti šurp, uz Krauķa ligzdu.
Bet rādās, ka viņi pārmeklē ciemus.
Cer atrast jūsu draugu Lanisteru.
Runā par karalienes zeltu.
Viņi būs klāt, pirms spēsim attapties, jums jābēg.
Sīr Tīland, jums jāpadodas.
Viņa mani dzīvu nodīrās.
Nav šaubu. Bet Mūtons jūs vedīs
atpakaļ uz Karaļostu, un mēs tiksim prom.
Uzticiet karali man,
mēs aizbēgsim no Mūtona pulka.
Vai esat stulbs?
Rinīra jūs medī. Augstībai ar jums nav droši.
Padodieties un dodiet viņam iespēju bēgt.
Viņam - vai jums?
Tas būtu tikai godprātīgi.
- Augstība, vismaz pagaidām... - Nē.
Nē.
Ejiet, kur gribat. Jūs abi.
Glābiet savu ādu.
Bet es vairs nekur nebēgšu.
Ja nebēgsiet, Augstība, tad mirsiet.
Tad miršu! Bet ne kā bēglis.
Noplucis, neviena nepazīts.
Ne ar bultu mugurā vai nodzīts kā lapsa, ko medī.
Tas ir neprāts, sīr Tīland, paskaidrojiet Augstībai.
Es viņus gaidīšu te.
Mani apglabās kā karali...
ar manu pūķi.
Lai hronikas nestāsta,
ka miru kaunpilnā nāvē no brāļa rokas.
Ja karalis vēlas palikt, tad...
Palieku arī es.
Karapulks meklē mani.
Jūs esat izlēmuši?
Tad šķiet...
ka varu iet vairs tikai vienu ceļu.
Lai Septītnieks ir jums līdzās.
Jūs pametīsiet savu karali?
Es esmu kropls, sīr Tīland.
Un labi apzinos, ka cīņā mana klātbūtne
neko nemainītu.
Protams, ja karalis man pavēlētu palikt...
Larīss saka taisnību.
Viņš mums nevar palīdzēt.
Nu tad.
Mans pienākums būs gādāt, lai karali Īgonu piemin.
Lai viņa varonīgais gals dzīvo leģendās un dziesmās.
Augstība.
Nāc, nāc.
Nenāciet.
- Tu man zvērēji. - Nenāciet klāt.
- Vai domāji, ka viņa neuzzinās?! - Nenāciet! Viņš mani neklausa!
Rāmi, Karaks.
Klausi!
Ko tu ceri panākt meldros un dubļos?
Te bija Vagāra. Vai tuvumā, kā runā.
- Man arī tā teica, bet viņa ir prom. - Tad lidošu viņu meklēt.
Un ja atradīsi?
Man likās, ka to spēju, bet tā nav.
Es nevaru tā dzīvot. Iztikt bez ģimenes.
Kas mainīsies, ja atradīsi Vagāru?
Kas?
Viņu nokaujot, es izpirktu daļu savas vainas.
Es varētu lūgt Rinīras žēlastību.
- Tu drīzāk iesi bojā. - Tad būšu izpirkusi visu.
Saņemšu piedošanu nāvē, ja ne dzīvē.
Tad ļauj tev palīdzēt.
Tu nevari viena pieveikt Vagāru.
Bet divatā tas mums var izdoties.
Kāpēc jūs to darāt?
Arī man nebija pūķa, kad biju mazs.
Māte nomira radībās, kad biju trīs gadus vecs,
brālis iegrima skumjās.
Es biju viens. Tāpat kā tu.
Man vajadzēja saprast, Rīna.
Jūs melojāt!
Es viņus nesaucu.
- Jūs nododat savu meitu! - Tā nav, es zvēru.
Viņa nezina, kas tu esi.
Atstāj viņu te.
Jūs izplēsīs no debesīm.
Bēdz. Bēdz!
Ejiet!
Esi gatava, esi modra.
Lēnām, Karaks.
Savaldi pūķus!
Ko tu zini par Aituzagļa jātnieku?
Domā, ko atbildi, otrreiz tu man nemelosi.
- Es negribēju tevi mānīt. - Tad runā!
Savaldi pūķus!
Lūdzu, Rinīra,
viņa nav savā prātā.
Rīna?
Taču ne tu?
Viņa ir Aituzagļa jātniece?
Visu šo laiku tu zināji.
Tas ir beidzies!
Nost!
Augstība, vai man...?
Palīdziet Dīmonam! Skrien! Skrien!
Sīraksa, lidojam!
Nāc līdzi!
Nē!
Pavadi viņu! Es tikšu galā.
Nobeidz viņu, Karaks.
Savā ziņā tas ir iespaidīgs.
Reiz to jau redzēju, kad nācu lūgt karalieni.
Vai zināt, ko tas man atgādina?
Simts asus diņķus, kas cīnās par uzmanību.
Karaliene pagaidām nevēlas uzklausīt lūdzējus.
Tā gan ir kļūda.
Piekrītu.
Ielās siro nelieši un varmākas.
Ļaudīm tumsā bail iziet no mājām.
Viņa būs zaudētāja,
ja tie, kas lūdza glābiņu, sāks domāt, ka viņa tiem griež muguru.
Es gribēju vaicāt jums - kā jums klājas pilsētā.
Un vai ir citi, kas gribētu atnākt
pie manis ar savām likstām un tikt uzklausīti.
Jūs ņematies to darīt viņas vietā.
Kādam tas jādara, ja viņa pati nevēlas.
Varbūt es varētu kādas raizes viņai pārstāstīt,
kad redzētu, ka viņa ir pielaidīga.
Jūs esat citāda.
Šis... ir jūs mainījis.
Mana sirds ir ar apspiestajiem, kā bijusi vienmēr.
Tā ir?
Vai varbūt uzņematies aizstāves lomu, lai tiktu šajā namā?
Paskat nu.
Stāvat pie troņa, tērpta zīdā, kas dārgāks, nekā spēju lēst,
un solāt čukstēt karalienei.
Jūs dziedat meldiņu, kurš reiz jums derdzās.
Vai jums nav nācis prātā, ka tagad
varu palīdzēt tiem, ko te neielaiž?
Kādu varu jūs īsti turat?
Varat vien dīkt un glaimot.
Vai tāpēc mani saucāt?
Lai izrādītu greznības, lai kāds jūs apbrīnotu?
Šī bija kļūda.
Es jums tagad liekos par prastu.
Tagad pietiek.
Man ir padoms, kundze.
Starp šiem ļaudīm jums nav vietas.
To neaizmirstiet.
Dižo namu sienās
priekameitu vienmēr turēs par priekameitu.
Ierādiet viņai istabu. Negribu viņu redzēt.
Īmond.
Māt.
Tava draudzene...
Mēs neesam draugi.
Viņa negrib, ka palieku.
- Ja traucēju jūsu saprašanos... - Nē.
- Man nevajadzēja braukt. - Nē.
Es došos prom, ja tu tā gribētu.
Nevajag.
Es kaut ko atnesu.
Karstvīns.
Atminos laikus, kad tu bez tā nevarēji iemigt.
Alīsa jums neuzticas.
Un tu pats?
Es...
uzbruku Īgonam.
Es zinu.
Mans mīļais...
muļķa zēns.
Augstība.
Nē, paliec.
Viņa lūdzās, lai tev nesaku.
Nespēja atzīties, es gribēju viņu pasargāt.
No kā? Par ko tu mani turi?
Tu esi mana sieva.
Viņa ir mana meita, kuru es biju pametis novārtā.
Vai viņa ar to nemeklēja manu uzmanību un tavu?
Es bez gala vēroju to galvaskausu,
domājot, ka tas ir mana dēla slepkava.
Man ir žēl.
Bet tev jāsaprot, ka tas nebija vērsts pret tevi.
Es darīju tā, kā likās labāk, Rinīra.
Lūdzu.
Ir vēls.
Piedod man.
Par Džeisu.
Par tevi, tu būtu karaliene...
Pietiek.
Tu sāksi no jauna.
Vēl daži Haitaueru piekritēji. Sauciet pratinātājus.
Sīr Alīn.
Šo atstāja jums.
Alīsa...
Idiots.
Nē...
Visu šo laiku viņš slēpa Rīnu.
Viņš meloja. Man bija taisnība.
Bet viņš nav mani nodevis.
Tikai nespēja nodot savu meitu.
Šoreiz.
Bet vai tas nepierāda, ka viņš spēj jums melot,
ja tas šķiet vajadzīgs?
Un tu to nedarītu?
Es rīkojos jūsu interesēs.
Jūs gribat mani novērst no viņa.
Pilināt savu medu manās ausīs.
Čukstat, iedrošināt, pārtaisāt pēc savas līdzības.
Pēc manas līdzības?
Vai es kaut reizi esmu devusi padomu,
ko pats Viserīss jums neizteiktu?
Kā pati bieži esat man prasījusi?
Jā, un ko esmu sasniegusi, turoties pie šī ceļa?
Mieru, pārticību?
Pavalstnieku pateicību?
Mans tēvs nebija Sapņotājs,
bet pavadīja sapnī visu dzīvi.
Jums jātic.
Jūs esat uz lielas uzvaras sliekšņa.
Neziņa, kas jūs nospiež, drīz gaisīs.
Tie, kas jums pretojas, drīz padosies.
Pat Īmonds ir tikpat kā sakauts.
Jūs būsiet karaliene ilgus gadus...
un jūsu bērnu bērni ilgi pēc jums.
Tikai pagaidiet.
Tu domā, ka esmu cienīga?
Šai mirklī, Augstība...
Rinīra...
Es to zinu drošāk nekā jebkad.
Pēdējā kauja, sīr Tīland.
Augstība.
Šī zeme pieder Rinīrai, Septiņu valstību karalienei.
Jūs noliksiet ieročus un zvērēsiet savu uzticību.
Nē, nē, nē, nē, nē. Nē.
Augstība?
Vai tomēr bēgsiet?
Mēs nepadosimies viltus karalienei!
Tas esat jūs, Tīland Lanister?
Karaliene jūs meklē.
Sakiet, kur ir zelts,
un varēsiet mirt, nešķīries no savām ausīm.
Te es stāvu!
Es esmu Īgons Tārgārjens!
Viserīsa mantinieks!
Sestais karalis pār andaliem, roinariem un pirmļaudīm!
Mani iesvaidīja Augstais septons Septītnieka gaismā,
un Viņu gaismā es tagad stāvu jūsu priekšā!
Celiet pret mani roku, un Svešinieks jums par to atmaksās!
Kareivja zobens spriedīs pār jums tiesu!
Jā! Jā, gļēvuļi.
Metieties bēgt.
Jo nu jūs mani redzat tādu, kāds es esmu!
Baiss atriebē, taisns un nesalauzts!
Saulessārt?
Saulessārt...
Bēdziet! Glābieties!
Pieklājīgs alus.
Man likās, ka jums garšos.
Man nācis ausīs nepatīkams atgadījums.
Mani spiegi ziņo, ka Dīmons Tārgārjens jums esot sitis.
Uz ielas.
Kur to redz katrs garāmgājējs.
Neciešams apvainojums cēlam cilvēkam.
Bet, protams - no viņiem neko citu nevar gaidīt.
Viņa man teica, lai neeju uz pilsētu - tas gan tiesa.
Izsmiekls. Katram vīram vajag spēcinājumu.
Saprotams, Rinīra jūs uzskata par darbarīku.
Viņa jūs izmanto un strostē.
Turpretim es saprotu...
jūsu dabu.
Jūs viņreiz teicāt...
ka varat dāvināt man titulu
ar pili.
Medaini.
Medaine ir sīkums.
Zinu, ka pati Driftmārka drīz paliks bez valdnieka.
Paisumu pavēlnieks.
Ko par to sakāt?
Neviens vairs nesmiesies par jums,
kad redzēs, kas jūs esat.
Nē.
Viņi degs.
Tulkoja: Ralph Ballesteros Iyuno