DRAKONO NAMAI
Heleina.
Atsiprašau, kad trukdau ilsėtis.
Ar gavai žinių iš mano motinos?
Ne.
Ir nesitikiu gauti, kol...
Eimondas prašė tavęs skristi su juo į mūšį?
Lordas Korlisas manė, kad prašys.
Kai buvau mergaitė, norėjau skraidyti.
Bet dabar, kai...
Kai esu su Sapnų Liepsna...
Tai...
Ir kartu per daug.
Manau, mūsų tėvas jautė tą patį.
Jis atsisakė drakonų galios ir pasirinko ramesnį gyvenimą.
Jis nenorėjo keistis.
Manai, kad drakonai mus kažkaip pakeičia?
Dabar turi daug drakonų.
Argi tavęs pačios tai nepakeitė?
Ne.
Nenoriu pasikeisti.
Norėjau tik nutraukti mūsų kovą ir atkurti deramą tvarką.
Heleina.
Sese.
Manau, kad gali būti Svajotoja.
Kad tu...
Matai dalykus.
Kartais matau blyksnius.
Vieni aiškesni už kitus.
Ką matei paskutinį kartą?
Pilką kumelę.
O Deimoną? Matei jį?
O Žiemos Vilkus?
Arba Tambltoną?
Ar Ormundas Haitaueris bus pažabotas?
Nežinau.
Nežinai ar nenori sakyti?
Gali manęs nepripažinti kaip sesers, bet kaip karalienė galiu įsakyti.
Dabar pasakyk, ką žinai.
Pasakyk, kad neįvyko klaida.
Kad nugalėsiu, kaip dievai ir yra skyrę.
Pasakyk.
Motina.
Sakiau, kad ateisiu, jei galėsiu.
Argi tavęs nepaėmė į nelaisvę?
Paėmė tavo seserį.
Bet man pavyko pasislėpti ir pabėgti.
Tu labai gudriai pasielgei, kad čia likai nepastebėtas.
Maniau, visi mane paliko.
Kaip galėčiau palikti...
Savo geriausią ir ištikimiausią sūnų?
Miestas krito, Eimondai.
Tu vienintelis man likai.
Kelias buvo ilgas ir pavojingas. Džiaugsiuosi gavusi lovą.
O kaip Eigonas?
Eigonas greičiausiai miręs.
Padariau viską, ką galėjau.
Ir dėl tavęs.
Bet aš tave nuvyliau, Eimondai.
Ne.
-Buvau per jauna. -Tikrai ne.
Buvau tik vaikas.
Šią akimirką pagimdysiu tau sūnų.
Eimondai.
Ką tu matei?
Eimondai.
Atidarykite vartus!
-Jie perėjo Juodmares. -Kiek jų?
Dvidešimt tūkstančių. Už dienos žygio. Daugiausia dviejų.
Vadinasi, tavo miglotas, bet ambicingas draugas iš Dorno veltui žuvo purve.
Nesvarbu.
Dabar lentoje turiu figūrą, kuri privers tą kalę klauptis.
Ir kas tai?
-Prince. -Traukitės!
Kur ji?
Kur Reina?
Matau, mandagumų atsisakėme.
Ji čia?
Ji išskrido vos po to, kai nusiunčiau žinią tau.
Negalėjau jos sulaikyti.
Jei reikia, sukaustyk ją grandinėmis. Užrakink kameroje.
Ar manai, taip lengva priversti drakono raitelę
daryti tai, ko ji nenori?
Ji ir mane stato į pavojų.
Ji maldavo manęs, akyse kaupėsi ašaros,
prisiekė, kad liks čia slėptis.
Veile jau plačiai kalbama apie drakono raitelę.
Kaimiečiai apkalba laukinę merginą kalnuose,
gyvenančią tarp dilgėlių ir avių.
Man jau gana šio reikalo.
Dabar man naudingiausia perspėti karalienę.
Ne.
Gal ir sušvelninsi Reinros pyktį, bet neišvengsi jo. Duok man dieną.
Prašau.
Ji klausinėjo žinių apie Veigar.
Gauta žinia, kad ji matyta prie Feirmarketo.
Tad galiu tik manyti...
Nuo Eimondo atsiliekame bent dvi dienas.
Jau seniai pavargau nuo šių nesibaigiančių paieškų.
Negaliu atsikratyti minties, kad Reinira mane baudžia,
ar bent laiko kuo toliau nuo savęs.
Ji mus laiko tik įrankiais savo rankose.
Galvoju, miledi, ar galėčiau prašyti malonės.
Mano tėvas nori, kad Alinas ir aš būtume pripažinti teisėtais
ir gautume Velarijonų pavardę.
Karalienė delsia.
Žinai, kokia mano padėtis po Ryklės.
Nemanau, kad mano žodžiai jai daug reikštų.
O jūsų tėvo?
Kodėl dabar taip rūpi vardai ir titulai?
Suprantu tavo nuoskaudą, bet juk drakonas vertesnis
už bet kokį titulą.
Tiesiog jei kuriam nors iš mūsų tektų tuoktis.
Jei kuris nors pelnytume kilmingos damos palankumą.
Vadinasi, jis su tavimi kalbėjo? Tavo brolis?
Ar tai Veigar?
Ne.
Nemanėme, kad pavyks ištrūkti iš Raudonosios pilies,
bet seras Adrianas liko tvirtas ir ryžtingas.
Jis nuvedė mus prie slaptų vartų, ir...
O aš turėjau pakankamai pinigų arkliams.
Stengėmės vengti kelių,
bet miškai vietomis tapo nepraeinami.
Dabar miškuose pilna laukinių.
Be jo nebūčiau atvykusi.
Reinira užėmė pilį, bet jis liko ištikimas.
Jis padėjo man, labai rizikuodamas.
Jis yra...
Aš tave įžeidžiau?
Ne.
Tu vienintelis man likai.
Štai jis, mano gynėjas ir vedlys, seras Adrianas.
Jūsų Didenybe.
Panašu, esu tau skolingas.
Darau tik tai, ką liepė sąžinė.
Su karaliene našle buvo pasielgta gėdingai.
Eimondai!
Atleisk, mama.
Bet čia slypi paslaptys, o svetimais nepasitikiu.
Štai ir tu.
Kaip tik spėjai vakarienės.
Meisteriai sako, kad gyvulių taukai naudingi kaulams.
Vis svarstau, kaip toks slidus dalykas gali būti nekenksmingas.
Paragaukite vyno, lorde Korlisai.
Man atrodo, jis sušvelnina šios vietos tvaiką.
Ko sieki, Haitaueri?
Ar tai kokia nors paskutinė vakarienė?
Karvelių pyragas prieš budelio kaladę?
Priešingai.
Tikimės dar ilgai mėgautis jūsų draugija.
Jūs mums labai praversite šiame nedideliame sumanyme.
Kaip kas? Kaip įkaitas?
Argi laukinė karalienė turi tokią švelnią širdį,
kad atsisakytų karūnos dėl savo paklydusio padėjėjo?
Nemanau.
Tačiau Velarijonai...
Kai jų lordas bus įkaitas,
Driftmarko vyrai gerai pagalvos, ar verta žengti į Karaliaus uostą,
o be jų miestas vėl paskęs netvarkoje.
Kuo tai padės, kai Žiemos Vilkai jau drasko mūsų vartus?
Ar žinote?
Vis labiau linkstu riboti savo mitybą
iki augalinio maisto.
Kaip daro Nato žmonės.
Jei jau baigei savo pamokymus...
Ką jūs juose matote?
Tą Targarienų...
Elementą?
Tu daug keliavęs žmogus. Matei pasaulio stebuklus.
Kam save varžyti nuobodžia sąjunga su žiauriais storžieviais?
Tavo žmona, žinoma, buvo jų kraujo.
Tai baigėsi pernelyg nuspėjamai.
Pamaniau, kad pamatęs, kaip jie ryja vieni kitus...
Norėčiau grįžti į savo kamerą.
Kaip pageidauji.
O, lorde Korlisai, prieš išeidamas...
Jis neįprastai geros nuotaikos,
lyg būtų didelės pergalės išvakarėse.
Panašu, jis tiki, kad lordą Korlisą laikant įkaitu...
Tai jo figūra lentoje?
Ar mums dabar svarbi Karaliaus uosto tvarka ar netvarka,
kai prie vartų kariuomenė?
Aš turėčiau būti karalius.
Koks aš valdovas?
Turiu bejėgiškai sėdėti, kol pamišėlis mus pasmerkia skerdynėms?
Ir kartu visus mūsų vyrus?
Panašu, nuo to nepabėgsi.
Nuo svajonės, kurią kai kas puoselėja, apsigaubti amžina šlove.
Kažkaip peržengti paprastą žmogaus lemtį.
Užjaučiu.
Dėl tavo draugo.
Jis atidavė save dulkėms.
Galėčiau įsakyti kariuomenei pasiduoti.
Ir kas tada?
Visus mus nuvestų į kartuves?
Tu galėtum išskristi su Tesarionu.
-Be tavęs kaip dingsties... -Jis tęstų, ką pradėjo.
Ir kur aš vykčiau?
Kas priimtų karalių, palikusį savo vyrus pražūčiai?
Nebijau būti nereikšmingas, Gveinai.
Reinira gali pasilikti sau karūną, man nė motais.
Atvirai kalbant, tai piktina.
Prieš mane vyksta tikra kampanija. Iš manęs tyčiojamasi gatvėse.
Mano dukters miesto namų slenkstis
buvo apteptas kažkokia šlykščia mase.
Nežinau, ką turėčiau dėl to daryt.
Karaliene, su visa pagarba.
Pareiškėjų akivaizdoje apkaltinote mane
dėl dabartinių miesto finansinių bėdų. Aš net...
Na, o ką padarei, kad jas sušvelnintum?
Ką aš galiu padaryti?
Siūliau įvesti mokestį. Niekas manęs neklauso.
Mūsų menkos aukso atsargos išleidžiamos vos surenkamos.
Lyg būčiau čia pasodintas tapti atpirkimo ožiu.
Ar yra žinių iš lordo Korliso?
Iš Harenholo?
Ir Deimono?
Nieko.
Princas išvyko savo reikalais.
Sargai sako, kad jis išskrido iš miesto prieš aušrą.
Upių kraštų kariuomenė tėra per dienos žygį nuo Tambltono, Jūsų Didenybe.
Velarijonų pajėgos Karaliaus uostą pasieks rytoj.
Turiu saugoti savo reputaciją.
Jei serui Adrianui pavyko įvykdyti savo sumanymą,
tada dar lieka nedidelis Harenholo klausimas.
Tiesiog užimkite jį.
Jūsų Didenybe?
Grįžkite į Dvynius ir nuveskite likusius vyrus į Harenholą.
Tai padarysiu su malonumu.
Jei Eimondas negyvas, tuo geriau.
Bet kuriuo atveju vėl jį užimkite. Neleiskite jam ten sugrįžti.
Karaliene.
Pamatėme kai ką keisto.
-Veigar? -Ne.
Avinvagį.
Upių žemėj, prie Mėlynosios Šakos krantų, netoli Feirmarketo.
-To nesitikėjau. Nebuvo žinoma... -Karaliene, jis turi raitelį.
Naują raitelį?
Negalėčiau pasakyti.
Sekėme, bet atsilikom kalvose.
Kai Deimonas atnešė tą galvą, ar tikrai nė kiek nesuabejojai?
Jis ilgai buvo Upių žemėj,
o dabar ten matytas Avinvagis su raiteliu, kurį jis tikino esant mirusį.
Ir tą pačią akimirką jis dingo nieko nepaaiškinęs.
Žinau, kad jis meluoja, bet...
Mes žinome, kad jis sugeba kur kas daugiau nei meluoti.
Nuo tada, kai atvykot, jį erzino jūsų santūrumas valdžioje.
Jis impulsyvus ir nekantrus.
Kas gali žinoti, kokią slaptą sąjungą jis sudarė,
nes jums kažko stinga?
Jis prisiekė man tarnauti.
Negaliu patikėti, kad dabar, kai man jo labiausiai reikia...
Atsiprašau...
Jūsų Didenybe...
Bet ar yra kas nors, ko iš Deimono tikrai nesitikėtumėte?
Pakviesk serą Adamą.
Sakoma, kad būtent Volantiso saulės kaitra
suteikia vynuogėms tokį saldumą.
Jei manote, kad šią kvailystę užglaistys Volantiso vynai,
labai klystate.
Jūsų Didenybe, maldauju, pagalvokit.
Meidenpule galėtume lipt į laivą ir plaukti į Lieta uolą.
Ne. Apsisprendžiau vykti į Bravosą.
Kiek dar toli turime joti?
Iki uosto dar kelios dienos.
Bravosas pasirodys esąs labai išpuoselėtas miestas, patikinu.
Gal net taps antrais namais.
Geroji moterie, nuo ko jūs bėgate?
Šia kryptimi žygiuoja kariuomenė, keli tūkstančiai vyrų.
Kuri kariuomenė?
Mano dukra sakė, kad matė raudonas žuvis.
-Mutonai. -Ten mes ir vykstame, į Meidenpulą.
Turime judėti toliau. Jei galite, apsisukite.
Mutonai prisiekę Reinirai.
Jie negalėjo apie mane išgirsti?
Kelias užkirstas.
Turime trauktis. Į Rukrestą.
Negalime ten grįžti. Galbūt mus jau aptiko.
Mūsų link artėja kariuomenė, o mes neturime kur pasislėpti.
Rukreste storos sienos ir pakanka vyrų gynybai.
Tai bus prieglobstis Jo Didenybei, kol praeis Mutonų kariuomenė.
Tikriausiai esate išbadėjusi.
Kelias iš Karaliaus uosto ilgas.
Taip.
Ir, be abejo, pavojingas.
Jei bent pusė to, ką girdėjau apie Karaliaus kelią, yra tiesa.
Kaip judu susipažinote?
Ji išgelbėjo man gyvybę.
Kieno paliepimu? Jūsų valdovo?
Paprastai vadovaujuosi savo pačios valia.
Eimondai, vis dar nesuprantu, kas ši moteris.
Ji yra ledi.
Ir savotiška meisterė.
Kol kas pilies priežiūra patikėta jai.
Nusprendžiau likti čia su ja ir įkurti čia savo valdą.
Savo valdą?
Argi ne tai pati man siūlei?
Nauja tvirtovė, iš kurios valdysiu.
Reinira turi sostą ir šešis drakonus.
Dabar valdo ji, kad ir kaip to nenorėtume.
Reiniros drakonus valdo prastuoliai.
Ji išniekino mūsų didžią giminę, sumenkino Geležinį sostą
ir pasėjo savo pačios žlugimo sėklas.
Ji tikrai pralaimės.
O mes iškelsime savąjį sostą
Upių žemės purvyne.
Artėja nauja aušra.
Nauja nesuteptų karalių linija.
Mums tereikia išlaukti.
O tu, mama...
Lauksi kartu su mumis.
Tu dar gali būti naudinga.
Esu tikra, tavo motina norės išvykti.
Galbūt atgal į Senąjį miestą.
Atrodo, mūsų klimatas jai netinka.
Ten jai nėra ką veikti. Ji turi tik mane.
-Yra Heleina. -Ne.
Liksi su mumis.
Mums baigėsi malkos.
Neleisiu su manimi elgtis kaip su vaiku, kuris nieko nesupranta.
Su ja elkis atsargiai, Eimondai.
Ji atėjo tau pakenkti.
Ji mano kraujo.
Ir todėl be dėmės?
Ji visada turėjo paslapčių, ir dauguma jų buvo menkai slepiamos.
Mano planuose mūsų ateičiai tavo motinos nebuvo.
Štai ir tiesa.
Tu nori manęs sau.
Ją gaubia migla.
Ji atėjo tau pakenkti.
Būtų išmintinga tas tamsias mintis pasilaikyti sau.
Jūs, Targarienų berniukai, visi norite to paties, tiesa?
Tomai Painialiežuvi, kokios naujienos?
Lordas Mutonas iš Meidenpulo.
Jis išsiuntė kariuomenę. Jie skuba čia.
Argi nematei mūsų Džanoso? Maniau, jis bus su tavimi.
Ne. Kur jie žygiuoja?
Jiems įsakyta vykti čia, į Rukrestą,
bet panašu, kad jie eina iš kaimo į kaimą,
ieškodami tavo bičiulio Lanisterio.
Kažkas dėl karalienės aukso.
Jie netrukus bus čia. Jums geriau išvykti.
Manau, sutiksite, sere Tailandai, kad turėtumėte pasiduoti.
Ji gyvam odą nudirs.
Be abejo. Bet kai Mutonas tave sučiups,
jis pasuks į Karaliaus uostą, o Jo Didenybė ir aš galėsime pasprukti.
Atiduokite karalių man.
Josim visu greičiu, ištrūksime Mutonui iš nagų.
Ar gali būti toks bukas?
Reinira medžioja tave. Su tavimi Jo Didenybė nesaugi.
Pasiduok ir suteik jam galimybę pabėgti.
Jam ar tau?
Taip būtų garbinga.
-Jūsų Didenybe, bent kol kas... -Ne.
Ne.
Keliaukite kur norite, abu.
Gelbėkite savo kailį.
Bet aš daugiau nebėgsiu.
Jei nebėgsite, Jūsų Didenybe, mirsite.
Tada mirsiu, bet ne kaip bėglys.
Nežinomas, dulkėtas.
Ne su strėle nugaroje ir ne kaip lapė, užspeista urve.
Tai absurdiška. Sere Tailandai, maldauju, perkalbėkite Jo Didenybę.
Aš stosiu čia.
Ir būsiu palaidotas kaip karalius,
su savo drakonu.
Neleisiu, kad metraščiai sakytų,
jog žuvau negarbingai nuo savo brolio rankos.
Jei karalius nori likti, tada...
Liksiu su juo.
Negaliu jo palikti stoti prieš kariuomenę.
Vadinasi, apsisprendėte?
Na, tada, mano lordai...
Panašu, man belieka tik vienas dalykas.
Tegul Septynetas būna su jumis.
Jūs paliksite savo valdovą?
Aš luošys, sere Tailandai.
Esu pakankamai nuolankus pripažinti, kad mūšyje
nieko nepakeisiu.
Žinoma, jei mano karalius įsakytų pasilikti...
Lordas Larisas sako tiesą.
Čia jis mums nenaudingas.
Na, ką gi.
Man teks pareiga pasirūpinti, kad karalius Eigonas būtų prisimenamas.
Jo didvyriškos paskutinės valandos bus įamžintos pasakojimuose ir dainose.
Jūsų Didenybe.
Na, na, na.
Ateik. Ateik.
Laikykis atokiau.
-Tu man prisiekei. -Tu neturėjai čia atvykti.
-Nejau manei, kad ji apie tai nesužinos? -Atstok! Jis manęs neklauso.
Ramiai, Karaksai.
Paklusk.
Ko tikiesi pasiekti nendrėse ir purve?
Veigar buvo čia. Arba netoliese, kiek girdėjau.
-Mes girdėjome tą patį, bet jos nebėra. -Tada skrisiu jos ieškoti.
Ir jei rasi ją?
Maniau, kad galiu tai padaryti, bet negaliu.
Negaliu taip gyventi, atkirsta nuo visų, kurie mane mylėjo.
Ir todėl manai, kad vydamasi Veigar tu...
Ką?
Jei ją nužudysiu, išpirksiu bent dalį savo skolos Reinirai.
Bent turėsiu pagrindą prašyti jos pasigailėjimo.
-Labiau tikėtina, kad žūsi. -Tada išpirksiu viską.
Mirsiu išteisinta, jei negaliu taip gyventi.
Tada leisk man tau padėti.
Tu viena negali kautis su Veigar.
Bet mudu dar galime nugalėti.
Kodėl darytum tokį dalyką?
Kai buvau jaunas, neturėjau drakono. Ar žinojai tai?
Mano motina mirė gimdydama, kai man buvo treji.
Mano brolis paniro į liūdesį.
Buvau vienas, kaip ir tu.
Turėjau pasielgti geriau, Reina.
Tu meluoji!
Aš jų nešaukiau.
-Tu išdavei savo dukrą. -Neišdaviau. Prisiekiu.
Ji dar nežino, kas tu.
Palik jį.
Jie numes tave iš dangaus.
Bėk. Bėk!
Pirmyn!
Būkite pasiruošę, budėkite.
Ramiai, Karaksai.
Atšauk savo drakonus.
Koks tavo susitarimas su Avinvagio raiteliu?
Atsakyk atsargiai. Daugiau nebeturėsi progos manęs apgauti.
-Aš niekada nenorėjau tavęs apgauti. -Tada kalbėk.
Atšauk savo drakoną!
Prašau. Reinira.
Ji ne sava.
Reina?
Tai buvai ne tu.
Ji buvo Avinvagio raitelė.
Visą šį laiką tu žinojai.
Gana!
Pirmyn!
-Jūsų Didenybe, gal man... -Padėk Deimonui!
Pirmyn!
Sairaksai, skrendam!
Su manimi.
Ne!
Lydėkite karalienę! Aš tuo pasirūpinsiu.
Nužudyk jį, Karaksai!
Tai savaip didinga.
Mačiau tai anksčiau, kai teikiau prašymą karalienei.
Žinai, ką man tai primena?
Šimtą mažų aštrių gaidelių, visi jie varžosi dėl dėmesio.
Karalienė šiuo metu nenori girdėti daugiau prašymų.
Tai klaida.
Sutinku.
Jos gatvėse dabar pilna smurto ir piktadarysčių.
Žmonės bijo naktimis išeiti į lauką.
Tai tik jai pačiai kenkia,
jei tie, kurie tikisi iš jos pagalbos, dabar bijo, kad ji nuo jų nusisuko.
Noriu iš tavęs išgirsti, kaip tau sekasi mieste.
Ir ar yra kitų, kuriems būtų paguoda
ateiti pas mane su savo bėdomis ir sulaukti dėmesio.
Tu daraisi jos atstove.
Kažkas juk turi ja būti, ar ne? Jei ji pati tam nesiryžta.
Gal tada galėsiu jai pateikti
tam tikrus klausimus, kai matysiu, kad jos nuotaika palankesnė.
Tu pasikeitei.
Tai tave pakeitė.
Mano širdis visada buvo su nuskriaustaisiais.
Tikrai?
O gal pasidarei jų gynėja tam, kad patektum į šias menes?
Pažvelk į save.
Stovi prie sosto, vilkėdama šilką, vertą mano metų uždarbio,
ir žadi kuždėti karalienei į ausį.
Dabar tave jaudina melodija, kurios kadaise nekentei.
Nejau tau neateina į galvą,
kad galiu padėti neturintiems balso?
Kokią galią iš tiesų turi?
Nebent tik pataikauti ir įkalbinėti.
Todėl mane ir pasikvietei?
Kad parodytum šias puošmenas ir kas nors tavimi žavėtųsi?
Tai buvo klaida.
Turbūt atrodau kaip prasčiokė.
To bus gana.
Vienas patarimas, miledi.
Šie žmonės nėra tavo.
Geriau tai prisimink.
Kilmingųjų sienose
kekšė visada ir liks kekše.
Suraskite jai kambarį. Nenoriu jos matyti.
Eimondai?
Mama.
Tavo draugė, Alis...
Ji ne mano draugė.
Ji nenori, kad čia likčiau.
-Jei trukdau jūsų susitarimui... -Ne.
-Galbūt neturėjau atvykti. -Ne.
Išeisiu, jei tau taip bus geriau.
Džiaugiuosi, kad atvykai.
Atnešiau tau kai ką.
Prieskoninio vyno.
Pamenu laikus, kai be jo neužmigdavai.
Alisa tavimi nepasitiki.
O kuo pasitiki tu?
Aš...
Bandžiau nužudyti Eigoną.
Žinau.
Mano mielas...
Kvailas berniuk.
Jūsų Didenybe.
Ne. Lik.
Ji maldavo manęs tau nesakyti.
Ji negalėjo stoti prieš tave. Aš tik norėjau ją apsaugoti.
Nuo ko? Kuo tu mane laikai?
Tu mano žmona.
Ji mano duktė. Tą ilgai buvau apleidęs.
Argi ji visame tame nesiekė mano ar tavo palankumo?
Šimtus kartų žiūrėjau į tą kaukolę, kurią atnešei...
Manydama, kad tai niekšas, nužudęs mano sūnų.
Atsiprašau.
Bet dabar turi suprasti, kad nieko prieš tave nerezgiau.
Dariau tik tai, kas, maniau, buvo geriausia, Reinira.
Prašau.
Jau vėlu.
Atsiprašau.
Dėl Džeiso.
Dėl tavęs. Tu būtum karalienė...
Gana.
Pradėsi iš naujo.
Rasta daugiau Haitauerių šalininkų. Praneškite išpažinėjams.
Sere Alinai.
Tai palikta jums.
Alisa.
Kvaily.
Ne.
Šitas...
Jis visą laiką slėpė Reiną.
Jis melavo. Aš tavęs nesuklaidinau.
Ir vis tiek negali sakyti, kad jis mane išdavė.
Tiek pat, kiek neišduotų savo dukters.
Šį kartą.
Bet argi tai neįrodo, kad jis pasirengęs jus apgauti,
jei nusprendžia, kad to reikia?
O pati niekada nedarei to paties?
Aš veikiau tik jūsų labui.
Tu siekei mane nuo jo atitraukti.
Liejai man medų į ausį.
Kuždėjai, skatinai, norėjai padaryti mane panašią į save.
Panašią į mane?
Jūsų Didenybe, argi kada nors patariau
daryti ką nors kita, nei jūsų vietoje darytų Viseris?
Pati ne kartą sakėt, kad to norit.
Taip, ir ką gavau, laikydamasi jo vizijos?
Taiką? Klestėjimą?
Savo pavaldinių dėkingumą?
Mano tėvas nebuvo Svajotojas...
Bet visas jo gyvenimas buvo sapnas.
Nepraraskit tikėjimo.
Stovit ant didelės pergalės slenksčio.
Nežinomybė, kuri jus slegia, greitai išsispręs.
Tie, kurie jums priešinasi, palūš.
Net Eimondas jau beveik nugalėtas.
Po to dar ilgai būsit karalienė.
Ir po jūsų valdys jūsų vaikų vaikai.
Dar truputį.
Ar manai, kad esu verta?
Šią akimirką, mano karaliene...
Reinira...
Dar niekada tuo nebuvau tokia tikra.
Vadinasi, paskutinė kova, sere Tailandai.
Jūsų Didenybe.
Skelbiame šią žemę Reiniros, Septynių Karalysčių karalienės.
Sudėsite ginklus ir ruošitės prisiekti ištikimybę.
O, ne, ne, ne.
Jūsų Didenybe?
Vis dėlto bėgsite?
Mes nepasiduosime netikrai karalienei.
Ar čia tu, Tailandai Lanisteri?
Tavo karalienė tavęs ieško.
Pasakykite, kur auksas,
ir mirsite su ausimis.
Pažvelkite į mane dabar!
Aš Eigonas Targarienas!
Tikrasis Viserio įpėdinis!
Šeštasis andalų, roinarų ir pirmųjų žmonių karalius!
Didysis septonas mane patepė Septyneto šviesoje,
ir toje šviesoje dabar stoviu prieš jus!
Nukirskite mane! Ir Nepažįstamasis atkeršys!
Kario kalavijas jus nuteis.
Taip. Taip, bailiai.
Galite trauktis.
Nes dabar matote, koks iš tiesų esu!
Baisus kerštu, teisus ir šlovingas!
Spindulys...
Bėkite! Gelbėkitės!
Neblogas elis.
Pamaniau, kad tau patiks.
Po mūsų paskutinio pokalbio gavau žinių apie labai nemalonų nutikimą.
Mano šnibždėtojai sako, kad Deimonas Targarienas tau smogė.
Gatvėje.
Visų praeinančių miestiečių akivaizdoje.
Nepakenčiamas įžeidimas tokio rango žmogui kaip tu.
Bet iš tų žmonių to beveik ir galima tikėtis.
Tiesą sakant, ji man sakė neiti į miestą.
Juokinga. Vyrui reikia maisto ir šiokio tokio džiaugsmo.
Bet akivaizdu, kad Reinira ir jos aplinka tave laiko tik įrankiu.
Kuriuo galima naudotis ir kurį galima barti.
O aš suprantu...
Kas tu iš tikrųjų esi.
Praėjusį kartą sakei,
kad galėtum man suteikti lordo titulą
ir pilį.
Medutį.
Medutį?
Medutis yra menkniekis.
Panašu, kad pats Driftmarkas netrukus gali likti be valdovo.
Potvynių valdovas.
Ką apie tai manai?
Jie iš tavęs daugiau nesijuoks,
kai pamatys, kas esi iš tikrųjų.
Ne.
Jie degs.
Vertė: Lukas Vilkoncius