Džiugios naujienos, lorde Ormundai.
Karas baigėsi, jūsų sąjungininkai išsibarstė, o sūnėnai pabėgo.
Yra nauja karalienė, ir ji sėdi savo tėvo soste.
Apie tai girdėjome gandų.
Kelyje gandai spiečiasi kaip musės.
Karalienė, būdama išmintinga, pasiūlė jums ir jūsų kariuomenei malonę.
Tik priklaupkite ir prisiekite ištikimybę.
Ir galėsite grįžti į Senąjį miestą bei taikiai gyventi.
Ar turite kokį nors įrodymą?
O gal man pasikliauti maištininko princo patikimumu ir dorumu?
Pasitikėkite manimi arba ne, tiesą netrukus vis tiek sužinosite.
Jūsų dėdė Otas ją visai neseniai sužinojo,
o netrukus po jo ir Haitauerių sargyba.
O jeigu nuspręsčiau kautis?
Tai ir taip akivaizdu.
Nereikia gadinti malonaus susitikimo.
Vis dėlto turiu pasakyti...
Ulfui labai patiktų
įsikurti jūsų kambariuose Aukštajame bokšte.
Ar norėtum būti Senamiesčio valdovu, Ulfai?
Man nepalikta kito pasirinkimo.
Aš pats priešinčiausi.
Bet turiu galvoti apie daugybę kitų gyvybių.
Tad taikos labui...
- Pasiduosiu. - Puiku.
Aš, Ormundas Haitaueris,
pažadu būti ištikimas Reinirai Targarien, karalienei.
Prisiekiu jai ištikimybę.
Pasirinkote išmintingai, nors ir nenoriai, lorde Ormundai.
Apsisukite ir veskite savo kariuomenę namo. Jūsų bus pasigailėta.
Mūsų misija baigta.
Namo grįžtame Rožių keliu.
Beveik pamiršau.
Jūsų globotinis...
Deironas Targarienas.
Jis keliaus su manimi.
Imsite jį įkaitu?
Būtų tikras apsileidimas leisti vienam iš Eigono įpėdinių
lakstyti po Sritį, juolab su drakonu.
Su juo elgsimės gerai, kaip ir su bet kuriuo Viserio sūnumi.
Kol elgsitės deramai.
Būk drąsus, jaunasis prince.
Malonu susitikti, sūnėne.
Grįžkit namo.
DRAKONO NAMAI
Ore sklando vaiduokliai.
Bet ne liūdni.
Matau save vaikystėje, ateinančią...
Pagroti jam išmoktą melodiją.
Tada jis buvo stiprus.
Ir mano motina...
Lordas Ormundas pasidavė.
Mes turime jūsų mažąjį princą.
Nors vis tiek sakau, kad turėjome juos visus sudeginti.
Turiu pateisinti tėvo pasitikėjimą manimi.
Valdyti taip, kaip jis būtų norėjęs.
Bet kuriuo atveju turime pradėti.
Kuo greičiau būsiu karūnuota, tuo geriau.
Tačiau pasirengimas nėra mažas darbas.
Reikia apgyvendinti ir pamaitinti visus, kurie turės dalyvauti...
surengti turnyrus, didžiąją eiseną.
Deironas Targarienas, Jūsų Malonybe.
Mes nesame susitikę.
Aš esu tavo netikra sesuo ir tėvo pasirinkta paveldėtoja.
Tu skridai tarnauti savo broliui, uzurpatoriui.
Ką nori pasakyti?
- Atverk burną ir kalbėk su karaliene. - Šiuose namuose esi belaisvis.
Kaip su tavimi bus elgiamasi, priklausys nuo tavo elgesio ir paklusnumo.
Pažiūrėk į mane.
Noriu žinoti, ką Ormundas žinojo apie sąmokslą atimti iš manęs sostą.
O ką apie Eimondą ar Eigoną?
Ką žinai apie jų judėjimą?
Kaip nori. Uždarykite jį menėj.
Leidžiam!
Jis jaunesnis, nei įsivaizdavau.
Jis pretendentas į sostą. Teks jį nužudyti.
Tai buvo Tailandas Lanisteris. Jis man nieko nepatikėjo.
Žinau, kad jis kalbėjo apie aukso padalijimą
ir išgabenimą iš miesto dėl saugumo.
- Koks auksas? - Atrodo, Jūsų Malonybe,
- karūnos turtai buvo paimti. - Paimti?
Jūsų iždas ištuštintas.
Lėšų užteks rūmams išlaikyti savaitę ar dvi.
Šiek tiek ilgiau, jei susigrąžinsite auksą iš Drakono Uolos.
Bet valdyti visas Septynias Karalystes...
Ne. O mano karūnavimas?
- Turi kažką žinoti. - Man mažai ką sakė.
- Gal todėl, kad menkai manimi pasitikėjo. - Ar tikite jo žodžiais, lorde Korlisai?
Netikiu, kad jis žino, kur yra auksas.
- O melą aš užuodžiu iš tolo. - Niekas tavęs neklausė.
Mano šnabždesių meistrės pareiga yra man patarti.
Po Ryklės turime laikyti serą Tailandą mirusiu.
Jis turėjo kam nors pasakyti.
Jei pasakė, tai lordui Džasperui.
Aironrodui.
O, varge.
Mūsų padėtis...
Nepalanki.
Bet štai kas nesikeičia. Aš noriu karūnavimo.
Eigonas buvo karūnuotas skubotai.
Manasis turi būti deramas
ir nepalikti karalystei abejonių, kas dabar ją valdo.
Man atrodo, mano karaliene, kad tokios išlaidos
kai žmonės vis dar kenčia, gali juos nuteikti prieš jus.
Tai ne vien tuštybė. Tai teisėtumo klausimas.
Triarchijos laivynas sunaikintas,
bet išlikę piratai išsilaipino krante.
Jie plėšia kaimus.
Jie grobia moteris ir reikalauja išpirkų, kurių niekas negali mokėt.
Ir mieste daug sunkumų, Jūsų Malonybe.
Grūdų sandėliai beveik tušti,
laukuose niekas nesėjama, o iki sėjos dar daug laiko.
Jei pavyktų atkurti prekybą...
Prireiks laiko, kol maršrutai vėl ims veikti.
Ir dabar neturime pakankamai laivų,
kad užtikrintume prekių saugumą jūroje.
Kol kas turime rasti grūdų duonai,
antraip žmonės vėl badaus.
Tas nuolatinis reikalavimas pamaitinti žmones tiesiog nesibaigia.
Bet alkani žmonės pavojingi,
tai puikiai žinome ir aš, ir karalienė.
Kiek laiko švaistysime smulkmenoms?
Karas laimėtas.
Siųskite dar vieną varną į Lietą uolą.
Jei Tailandas ten paslėpė auksą, ledi Džoana mums atsakys.
Siųskite žinią visoms didžiosioms šeimoms.
Praneškite joms, kad jų karalienė reikalauja duoklės.
Priminkite, kas dabar valdo karalystę.
Ar neperkelsite čia savo Mažosios tarybos iš Drakono Uolos?
Turim daug reikalų.
Jie išdavė mane savo tylėjimu, jei ne darbais. Man jų gana.
Kur Eimondas?
Jis sudegino Deimono įgulą Harenhole ir nužudė pilies valdytoją bei jo sūnus.
Paskui dingo.
Jau kelios dienos, kai Veigar paskutinį kartą matyta.
Ten buvo moteris, kažkokia meisterė.
Nieko apie ją negirdėjau.
Eimondas nedrįstų mesti jums iššūkio čia.
Ne, bet noriu, kad jis būtų rastas.
Ir Avinvagis taip pat.
Jie ir yra pavojus.
Tegul Beila skrenda į žvalgybą.
Tegul pradeda nuo Harenholo ir praneša, kai tik ką nors pamatys.
Be to, paskelbsiu atlygį už jų raitelių suėmimą.
Panašu, neturime iš ko mokėti atlygio.
Rasime.
Dar geriau. Tam, kas nužudys Eimondą Vienaakį,
atiduosiu patį Harenholą.
Man jo nebereikia. Visa Upių žemė priklauso man.
Taip, Eigonas pakorė visus žiurkininkus.
Kad ir kokia garbė būti jūsų gynėju,
mano vieta yra su mano vyrais mieste.
Patarčiau jums nedelsiant paskirti Karalienės sargybinius.
Deimonas atrinks kandidatus. Patikėsime tai jam.
Mano karaliene, akimirką.
Panašu, kad žiurkės sugraužė didelę žvakių atsargų dalį.
Lajaus trūksta. Turime paimti naujų atsargų, kitaip sėdėsime tamsoje.
- Tai paimkite. - Žinoma.
- Dar nėra kam to prižiūrėti... - Atleiskite.
Dėl miegamojo. Nežinojau, ko klausti,
bet tarnus reikia paskirstyti po menes, ir kažkas turi...
- Žinoma, bėda ta, kad trūksta pinigų. - Gana, gana!
Artimiausiomis dienomis bus daug laiko aptarti rūmų gėrimus.
Kur mano auksas?
- Tavo auksas? - Karūnos auksas. Iždas.
- Negalite sakyti, kad nieko nežinote. - Negaliu padėti.
- Jį išgabeno iždininkas. - Ir karalienė apie tai nieko nežinojo?
Jie nekentė manęs nuo pat pradžių, pyko dėl mano įtakos, dėl visko.
- Net mano tėvas slėpė nuo manęs sąmokslą. - Nejaugi?
Paklausčiau paties to žmogaus, bet tu nužudei jį be jokių ceremonijų.
Ar pasijutai geriau?
Dėl Džeiso netekties?
Verčiau būčiau nužudžiusi Eigoną, kaip buvome sutarusios su tavo motina.
Bet štai, kur atsidūrėme.
Jo nebėra, ir netikiu, kad jūs prie to neprisidėjote.
Jis pats tai sau padarė.
Kai grįžau, Eigonas jau buvo pabėgęs. Argi Orvailas nepapasakojo?
Jis pasakojo? Ar jūs?
Nelaikykite manęs kvaile.
Jei nori, kad numatyčiau kiekvieną klastingą planą,
kurį rezga Larisas Strongas, turiu pripažinti, kad to nesugebu.
- Kur Veigar? Kas valdo Avinvagį? - Nežinau!
Argi Eimondas neišskrido, kaip buvau žadėjusi?
Argi sargybiniai ant sienų tavęs nepraleido?
Padariau viską, ką galėjau.
Ar kaltinsi mane dėl to, ką padarė vyrai?
Žadėjai, kad galėsime išeiti. Pasakėme sargybiniams. Bėgome.
Niekas nežino, kaip jis atrodo.
Eigonas.
Jis randuotas ir apdegęs.
Jo drakonas negyvas. Paskelbk mirusiu ir jį.
Jis negali kautis, o jei Larisas mėgins vėl jį iškelti,
galėsi paskelbti jį apsimetėliu.
Tu vis dar kovoji už jo gyvybę.
Tu nužudei mano tėvą.
Kai...
Bus rastas Eimondas...
Ir užduotis bus įvykdyta...
Jūs būsit laisvos.
Iki tol nedarysiu Haitaueriams paslaugų.
Nenoriu likti šioje menėje.
Aš su jumis nesielgsiu žiauriai.
Būsit pamaitintos, aprengtos ir...
Turėsit tarnaitę, kuri jumis pasirūpins.
Galėsit vaikščioti po Godsvudą su sargyba.
Džaheirą ateis pas jus valandai, kas kelias dienas.
Tu negali kalbėti rimtai, Reinira. Prašau.
Man visa tai neteikia džiaugsmo.
Vadinasi, mano padėtis tokia, kad turiu trokšti savo sūnaus suėmimo ir mirties?
Galiu tik įsivaizduoti.
Noriu, kad būtų paskelbta, jog radome Eigoną negyvą.
Gudru, Jūsų Malonybe.
Ir pargabenkite Džofrį iš Veilo.
Jis kitas. Dabar jis turi būti paskelbtas mano įpėdiniu.
Daug žinau apie šią vietą, bet iki šiandien jos nebuvau mačiusi.
Ar ji tokia, kaip įsivaizdavai?
Ji ir didesnė, ir mažesnė.
Spėju, Alisenta nenorėjo
jums pasakyti, kur yra auksas.
- Nepasakė. - Ir vis tiek ja pasitikite?
Ji Haitauerė.
Tiesa.
Bet ar nebūčiau kvaila, jei manyčiau, kad tokiuose dideliuose rūmuose
buvo tik viena žiurkė?
Mane labai neramina jos sūnus Deironas, kurį dabar laikome nelaisvėje.
Ar ji tai žino?
Turėčiau nukirsti jam galvą kaip išdavikui.
Jis yra Eigono įpėdinis ir grėsmė jums.
Ir mano netikras brolis.
Nepadarė tokių nusikaltimų, kokius padarė Eigonas ir Eimondas, bet...
Kodėl neturėčiau jo nužudyti?
Kodėl neturėčiau smogti jam, kaip buvo smogta mano sūnums?
Nieks jūsų nesustabdys.
Reikia tvarkyti kalnus reikalų, o neturiu kam jų patikėti.
Mano dama Elinda?
Elinda Masi dabar mieste, ir ten mums gerai pasitarnavo.
Nusiųskime jai žinią. Ir, Misarija...
Apklausk tarnus.
Tyliai, kaip tik tu moki.
Tie, kurie ištikimi Haitaueriams, turi būti pakeisti.
Nedelsiant, Jūsų Malonybe.
Labas rytas, Jūsų Malonybe.
Būkit palaiminta Septyneto vardu, kuris yra kaip vienas.
Dėkoju, kad taip greitai atvykai.
- Čia daug kas pasikeitė. - Neramūs laikai.
Kol kas turiu atsisakyti deramos karūnacijos,
bet vis tiek noriu bent jau būti patepta,
visų žmonių akivaizdoje.
Deja, to padaryti negalima.
Dėl kokios priežasties?
Prieš kelis mėnesius aš patepiau jūsų brolį Eigoną.
Ir paskelbiau jį teisėtu karaliumi dievų ir žmonių akivaizdoje.
Taip. Eigonas miręs, o aš dabar sėdžiu soste.
Bent jau dabar taip sakote.
Jūs norite pasakyti, kad aš meluoju?
Mes nematėme jo palaikų.
Ir Tylos seserys nebuvo pakviestos jais pasirūpinti.
Suprantate, kad jei čia įvyko kokia nors klaida...
Jokios klaidos nebuvo.
Aš esu savo tėvo paveldėtoja,
o patys dievai nulėmė, kad turiu valdyti Septynias Karalystes.
Argi jie manęs neiškėlė ir nenustūmė uzurpatoriaus į pražūtį?
Taip ir buvo. Tai tiesa.
Kaip tai galėjo nutikti, jei jie to nenorėjo?
Didžiausios nevilties akimirką man pasirodė drakonas.
Mano dievai su drakonais neprasideda.
Tai bedieviška magija, sukurta tamsoje
iš puikybės ir valdžios troškimo, iš nebaudžiamumo.
Jie naikina,
bet nekuria.
Iš jų negali ateiti nieko gero.
Savo poziciją išdėstei labai aiškiai.
Su visa pagarba, patariu jums.
Nedarykite tikėjimo savo priešu.
Jis įkvepia, guodžia ir vienija jūsų žmones.
Nenuvertinkite jo, nes tai pavojinga.
Dabar turiu jums prisipažinti tai, ką galbūt jau nujautėte.
Alinas iš Halo ir jo brolis Adamas yra mano sūnūs.
Juos pagimdė laivadirbė, kurią sutikau ankstesnėse kelionėse.
Nepripažinau jų savais.
Gėdijausi.
Ir bijojau įskaudinti savo žmoną Reinę.
Esu dėkingas, kad prieš mirtį ji man atleido.
To nenutuokiau.
Nors dabar, regis, tai matau.
Iš manęs jums nereikia laukt priekaištų.
Ne vienas lordas yra sumaišęs kilmingą ir paprastą kraują.
Nuo to jų sūnūs nėra mažiau narsūs.
Abu įrodė, kad verti daugiau, nei iki šiol gavo.
Išties. Esame skolingi Alinui už jo didžiulę narsą
ir Pakopų salose, ir Ryklėje.
Įrodei, kad moki vesti vyrus.
Tik vykdžiau savo pareigą, Jūsų Malonybe.
O Adamas man tapo įrodymu, kad dievai man palankūs.
Kai mano viltis blėso, jie atsiuntė man jus.
Man didelė garbė jums tarnauti, Jūsų Malonybe.
Todėl, mano karaliene,
pripažinau savo sūnus.
Negana to, norėčiau paskirti Aliną savo įpėdiniu.
Prašau juos įteisinti.
Tegul dabar jie būna Velarijonai.
Karalystės lordai.
Nes be jų
mano giminės linija nutrūks.
O mano vardas išnyks.
Gerai, kad radai įpėdinį.
Abu daug iškentėjome ir aš...
Negaliu pykti, kad radai naują kelią, bet, lorde Korlisai...
Žodis iš sosto.
Tai gana paprasta.
Ar jūsų nervai tvirti, Jūsų Malonybe?
Kiek gali būti.
Iš tolo pelniau liaudies palankumą,
bet dar nestojau prieš juos kaip jų karalienė.
Visi labai laukia.
Vadinasi, iš manęs daug tikisi.
O mūsų ištekliai menki.
Nežinau, kuo galėsiu juos patenkinti.
Kai kam pakaks vien to, kad matė karalienę.
Atnešti jūsų brangenybes?
Nesegėsiu nereikalingų papuošalų.
Turiu rodyti tvirtumą.
Pasirengimą.
Gal kalaviją?
Ar tai neprieštarautų tam, ką norite parodyti prašinėtojams?
Teisinga pastaba.
Vis dėlto.
Manau, grandinę.
Kad suteiktų rimties.
Vieną iš šitų.
- Velnias. - Jūsų Malonybe?
Kraujuoju.
- Tikrai? - Taip. Velnias!
Žinoma.
Atnešiu audeklą.
Reinira Targarienė, pirmoji šiuo vardu.
Andalų, Roinarų ir Pirmųjų žmonių karalienė.
Septynių Karalysčių valdovė ir karalystės gynėja.
Jūsų Malonybe, aš audėja, mano amatas - vilna.
Dabar mums labai trūksta vilnos,
o likusias avis pasigrobė drakonai.
Ar negalima vilnos nukirpti prieš suvalgant galviją?
Atrodo visai paprasta.
Tai tikrai padėtų,
bet mūsų gildijoje daug žmonių.
Kad atkurtume atsargas, mums reikėtų lėšų.
Penkių šimtų auksinių drakonų.
Dėl avių, mano karaliene.
Tai visai neišspręstų mėsos trūkumo.
- Mes, mėsininkai, neturime iš ko gyventi. - Ar nėra medžiojamų žvėrių?
Jie toli.
O visi medžiotojai paimti į lankininkus.
Jei tik gautume lėšų iš karūnos...
Galėtume apsvarstyti Kingsvudą?
Tai būtų drąsus žingsnis, Jūsų Malonybe.
Toks, kuris būtų papiktinęs jūsų karališkuosius pirmtakus.
Ne elniai ir ne šernai, bet gal triušiai?
Tai reikėtų aptarti kitoje vietoje.
Tegu ateina kitas prašytojas.
Aš Silvi, Jūsų Malonybe.
Man teko garbė padėti ledi Misarijai
jos kovoje prieš uzurpatorių.
Dėkoju jums ir visiems čia, kurie liko ištikimi.
Kreipiuosi ne dėl pinigų,
o dėl teisingumo.
Dėl to, ką paprasti žmonės kentė visus šiuos mėnesius.
Blokada baigta. Netrukus prekyba...
Mus į nepriteklių pastūmėjo ne vien blokada, Jūsų Malonybe.
O turtingieji.
Kilmingieji lordai.
Jie supirko viską, ką galėjo, savo sandėliams
ir vargingiesiems nepaliko nieko.
Ar tai tiesa?
Nesu naivi, mano karaliene.
Toks pasaulis.
Kai kilmingieji pasiima net tai, ko trūksta,
ir pasideda, kol prastuomenė badauja...
Tai klausimas, kurį pateikčiau savo karalienei,
kuri atėjo į valdžią kaip savo žmonių gynėja.
Pavojinga prikišt kaltę turtingiesiems dėl miesto nelaimių.
- Kare kenčia visi. - Vieni labiau už kitus.
Taip buvo visada.
Tačiau tokiais laikais tai tampa lazda neatsakingose rankose,
kuria kurstomi neramumai ir maištas.
- Ar paprasti žmonės nenusipelno... - Nuo spazmų.
...Savo valdovės rūpesčio ir apsaugos?
Nutraukt šią pareigą pavojinga.
- Jie tikisi iš mūsų tvarkos ir saugumo. - Jie tikisi iš mūsų mėsos
ir kuro savo ugniakurams.
O kas tie mes, kaip tu sakai?
Aš užsitarnavau vietą prie šio stalo, nors jos neįgimiau.
Paliksiu kitiems spręsti, kuris kelias teisingesnis.
Ar Beila grįžo?
- Ką žinome apie Veigar ir Avinvagį? - Vienintelis matytas drakonas - Spindulys.
Seniai negyvas ir yrantis.
Šį vakarą ji vėl skris.
Nusiųskime su ja Adamą.
Jie ilgai nesislėps.
- Teisingumas bus. - Aš jo niekada nesulauksiu.
Bet kokius jo trupinius pavyks pačiupti, tuos ir griebsiu.
Tuo tarpu, Jūsų Malonybe, raginu jus spręsti šį klausimą...
Čia nėra jokios bėdos. Tik bambekliai, besiskundžiantys
- esama tvarka. - Lorde Korlisai?
Pasikliauju karaliene.
Bevertis.
Ką darytų jūsų tėvas?
Manau, surengtų pokylį.
Didi diena jums trims.
Mums didelė garbė, Jūsų Malonybe.
Ulfai, kaip save vadinsi?
Targarienu, Jūsų Malonybe.
O, tikrai ne.
Tada nežinau.
Tada sugalvok.
Gal Baltasis?
Gerai. O tu?
Esu kalvis, Jūsų Malonybe.
Vadinsiuosi Kūju.
Hju Kūjis.
Ulfas Baltasis.
Ir Adamas iš Halo.
Klaupkite.
Kario vardu įsakau jums būti narsiems.
Tėvo vardu įsakau jums būti teisingiems.
Motinos vardu
įsakau jums ginti jaunus ir nekaltus.
- Ir viskas? - Sere Ulfai.
Sere Hju. Sere Adamai.
Riteriai savo karalienės tarnyboje.
Ar prisieksite ištikimybę savo valdovei ir jos tikslui,
būti Karūnos tarnais ir atstovais visas savo dienas?
Prisiekiu, Jūsų Malonybe.
Aš taip pat.
Iki mirties.
Sere Lutorai, noriu pasitarti dėl vienos minties.
Vakarienė keliems didikams, kuriuos galėtume...
Jūsų Malonybe.
Norėjau paklausti, kokio gyvenimo galiu tikėtis,
dabar, kai esame Karaliaus uoste.
Taip, žinoma. Pažadėjau pasirūpinti tavimi ir tavo žmona.
Ji išvyko.
Nuėjau jos ieškoti ir sužinojau, kad ji pas brolį Tambltone.
Čia jai nebuvo vietos.
Nusiųsk jai žinią, ir jums bus skirti namai Visenijos kalvoje.
O kada tai bus, Jūsų Malonybe?
Kai tik galėsiu.
Šiuo metu neturiu Mažosios tarybos.
Nei Karalienės sargybos.
Skęstu bėdose ir nepritekliuje.
Leiskite man įsitvirtinti ir aš pasirūpinsiu tavo prašymais.
Karalienė motina, Jūsų Malonybe.
Gerai.
Dėkoju...
Jūsų Malonybe.
Atsiprašau, kad kalbėjau aštriai.
Turiu tik mažą prašymą.
Klausau.
Tik noriu, kad mano tėvo palaikai būtų išsiųsti į Senąjį miestą.
Kad ilsėtųsi greta mano motinos.
Kaip pageidauji.
Ačiū.
Keista
būti čia su tavimi.
Alisenta.
Tu valdei šią karalystę, kol mano tėvas sirgo.
Taip.
Šiandien priėmiau prašymus.
Jų daug.
O jų poreikių dar daugiau. Tai sunki našta.
Kaip ją nešei?
Nori tiesos?
Negalėsi valdyti
ir likti savimi.
Reikės rinktis, ir kartais tau gali tekti
nusigręžti, o žmonės kentės ir mirs.
Tavyje yra durys, kurias teks užverti.
Darysi tai, nuo ko tavo širdis kadaise būtų nusigręžusi
iki atsisėsdama į sostą.
Suprantu tą kovą,
bet nesutinku, kad turiu tapti tuo, kuo nesu.
Laikas parodys.
Mano tėvas liko savimi.
Tavo tėvas gyveno pasaulyje, kurį susikūrė pats.
Nei tu, nei aš ten niekada negyvenome.
Sveiki atvykę.
Esu tikra, visi girdėjote,
kad apie mūsų iškilimą paskelbta visoje karalystėje.
Haitaueriai jau priklaupė prieš mane
ir taip pat visi šioje salėje prisiekė man ištikimybę.
Vėliau, nei būčiau norėjusi.
Bet atėjau pas jus taikiai.
Mums didelė garbė, Jūsų Malonybe, pagaliau būti čia su jumis.
Patvirtinu tai, ką visi čia žino,
kad Haitauerių pretenzija nuo pat pradžių man kėlė nepasitikėjimą.
Neabejoju, kad taip.
Nors negirdėjau, kad būtumėte tam pasipriešinę.
Matau, vaišės jau patiektos.
Kas čia?
Tai valgė mano miesto prastuomenė.
Tą ir dar blogiau, kol jūs ir kiti
slėpėte atsargas savo sandėliuose.
Jūsų Malonybe, mes bijojome.
Ar būtumėte leidusi badauti mums ir mūsų šeimoms?
Nenorėčiau bado.
Norėčiau, kad turtingieji prisiimtų atsakomybę
ir rūpintųsi stokojančiais kaip piemuo rūpinasi avimis.
Vargšai, lyg žiurkės, užplūdo miestą.
Jie vagia ir kaunasi dėl kiekvieno kąsnio.
Ar nesielgtum taip pat, jei jūsų vaikai badautų?
Ne, nesielgčiau.
Pagirtinas susitvardymas.
Kilniai gulėtum kape.
Kol čia sėdite, mano Auksiniai apsiaustai eina į kiekvieno iš jūsų namus.
Jie krato jūsų sandėlius ir ieško visko, ką paslėpėte.
Ką ras, atgabens man ir išdalys tiems, kam reikia.
- Tai nepateisinama. - Mus apiplėšia.
Karūna iš jūsų reikalauja ne grobio, o pareigos.
Ir ši naktis bus pamoka,
ko iš jūsų reikalausiu dabar ir ateityje.
Gero vakaro.
Jūsų Malonybe.
Manderlių giminė, tiesa?
Seras Torenas Manderlis, Jūsų Malonybe.
Jūsų nuolankus tarnas.
Ar nuolankumas verčia tave taip šypsotis, sere Torenai?
Tik susižavėjimas protingu ėjimu.
Mano Auksiniai apsiaustai apsilankys ir tavo namuose.
Ir neabejoju, kad to nusipelniau ne mažiau nei kiti.
Tai drąsus žingsnis, ir prastuomenė jį sveikins.
Gal jie net pamirš, kad būtent jūsų blokada
pirmiausia sukėlė duonos stygių.
Na, būkite ramus, sere Torenai.
Mano atmintis ilga.
Už tai jie jūsų nekęs.
Jie pirkliai ir smulkūs didikai.
- Jie klydo ir tai žino. - Prisipažinsiu, man tai kelia juoką.
Tai padės daliai žmonių kelias savaites,
o likusiems nepadės visai.
- Tai tik simbolinis gestas. - Taip, bet gestai svarbūs.
Bet tu teisus, tai nėra ilgalaikis sprendimas.
Noriu, kad skristum.
Skrisk į Veilą.
Ledi Džeinė taip ir neatsiuntė pažadėtų karių.
Savo skolą ji gali sumokėti auksu.
Šią užduotį atliksiu su malonumu.
Kitas didžiąsias gimines sukviesiu čia.
O kol kas grįžk su auksu arba su pažadu jį duoti,
kitaip būsime paralyžiuoti dar nepradėję.
Toli nuėjai, bet vis dar nežinai, kas esi.
Jei nesugebėsiu valdyti savo miesto, kas man patikės visą karalystę?
Eigonas turėjo tris drakonus.
O dabar tu turi šešis. Tai sunkiai suvokiama galia.
Kam čia kapstytis dėl aukso, kai prieš mus visas pasaulis?
Dornas galėtų būti mūsų.
O tada - Esosas ir Laisvieji miestai.
Jitis ir jo turtai.
Kalbama, kad pasaulio pakraštyje yra miestas, kur žmonės turi sparnus.
Pamenu, kaip norėjau ten nuvykti ir pati juos pamatyti.
Tie žmonės tarnaus mums. Jie tarnaus tau.
Tu turėsi neįveikiamą imperiją.
O mūsų vaikai valdys ją per amžius.
Tu vadini mus grobikais ir plėšikais, piratais, kurie mus niokoja.
Aš vadinu mus dievais, Reinira.
Tokiais visada ir turėjome būti.
Kaip reikalauja pranašystė.
Argi ne toks visada buvo drakonų pažadas?
Senosios Valyrijos svajonė?
Mano tėvas sakė, kad drakonai
yra jėga, su kuria niekam nevalia žaisti.
Tavo tėvas.
Jis buvo geras žmogus.
Su juo susitaikiau.
Bet jis atsisakė savo drakono.
Jis niekada nesiekė didybės.
Jis žinojo, kad galios gali būti per daug.
Senosios Valyrijos svajonė baigėsi Pražūtimi.
Pirmiausia sutvarkykime Karaliaus uostą,
o tik tada žvelkime toliau.
Jūsų Malonybe.
Dar reikia nužudyti Deironą.
Šiandien esi pavargusi.
Negaliu miegoti toje lovoje.
Gal dėl naujo čiužinio.
Galbūt.
Tu palaidojai savo sielvartą.
Nejaučiu sielvarto. Nieko nejaučiu.
Ne. Yra įniršis.
Įniršis, kurio negaliu suvaldyti.
Pažįstu tokį įniršį.
Pažvelgsiu į akis tiems, kurie nužudė mano sūnus, Misarija.
Tikrai.
Tegul septonas atsisako jus patepti.
Tai bus jūsų patepimas.
Už karalienę!
Reinira.
Ji grįžo su duona!
Reinira!
Reinira.
Per ilgai buvau išvykusi.
Bet pagaliau vėl esame kartu.
Mūsų karalienė, Reinira!
Uzurpatoriai nugalėti, o aš atgavau savo teisėtą sostą.
Iš jo valdysiu išmintingai.
Tvirtai, bet ir gailestingai,
kaip ir dera tikrai karalienei.
Reinira!
Todėl atnešu jums dovanų jūsų vargams palengvinti.
Ir pagerbdama savo tėvą, kuris valdė prieš mane.
Tesaugo jus dievai.
Jūsų Malonybe.
Žodelį.
Eik su manimi.
Adamą įšventinote į riterius, bet, regis, pavadinote jį Halu, o ne Velarijonu.
Maniau, buvome sutarę, kad jis ir Alinas bus įteisinti.
Jei čia tik ceremonijos reikalas ar...
Atsiprašau, Korlisai, bet dabar negaliu padaryti, ko prašai.
Aš atidaviau
viską, ką turėjau, tarnaudamas jums.
Mano pilis virto pelenais,
o mainais neprašiau jokios malonės, tik šios.
Puikiai žinai gandus, kurie mano sūnus persekioja nuo pradžių.
Mano valdymas tik prasidėjo.
Dabar negaliu kelti tų,
kurie gimė ne iš kilmingos santuokos. Aš...
Vadinasi, įžeisit mano šeimą,
kad pasirodytumėt tokia, kokia nesat.
Turiu galvoti apie Džofrį.
Aš tvirtai jus gyniau, kai buvo abejojama jūsų dorumu.
Taip, ir dėkoju tau už tai, kaip ir už daug kitų dalykų.
Bet dabar visų akys nukreiptos į mane.
Galbūt vieną dieną, kai nebebus tiek dėmesio...
Jums gėda.
- Čia teisėtumo klausimas... - Jūsų sūnus Džofris
yra pavainikis.
Jūsų sūnus Liuseris, kurį priėmiau kaip savo įpėdinį,
- buvo pavainikis. - Lorde Korlisai...
Jūsų sūnus Džaseris gyveno ir mirė kaip pavainikis!
Pasakykit man, kodėl jūsų vaikai verti to, kas iš maniškių atimta.
Heleina išvyko į Godsvudą, ji dėkoja.
Tavo sūnus Deironas yra čia, tarp šių sienų.
Čia? Nuo kada?
Man jis buvo atgabentas prieš dvi dienas
pagal sąlygas, kuriomis pasidavė tavo pusbrolis.
Ir ką tu...
Ką ketini su juo daryti?
Turėčiau nukirsti jam galvą, bet...
Jis neprisidėjo prie brolio išdavystės.
Jis tik darė tai, ko iš jo tikėjosi vyresnieji.
Todėl išsiųsiu jį į šiaurę, prie Sienos.
Jis apsivilks juodai ir nebegrįš,
bet liks gyvas.
Nori, kad tau padėkočiau?
Matau, buvai gailestinga.
Vis dėlto sielvartauju dėl to, kas galėjo būti.
Jį išsiuntė globai dar kūdikį. Per penkerius metus mačiau jį tik kartą.
Beveik jo nepažįstu ir vis tiek...
Kiek girdėjau, savo naštą jis nešė labai drąsiai.
Noriu jį pamatyti.
Įstosi į Nakties sargybą ir ten praleisi likusias dienas.
Tai sunkus kelias, bet jame yra garbės.
Matau, tavęs niekas nepaveikia. Gaila. Tavo motina čia.
Patarčiau bent kartą atsiverti.
Bent sykį, prieš leisdamasis į ilgą kelionę.
Karalienė motina, sere.
Štai ji.
Pažvelk į ją.
Tu nepažįsti šio berniuko.
Jis ne Deironas.
Tai kas tu?
Kalbėk!
Jis mane privertė. Maldavau jo.
Kas tave privertė?
Lordas Ormundas Haitaueris.
Jis išbalino man plaukus,
liepė apsimest princu.
Net jei ji mane sudegintų drakonais.
Turėjau tylėti, kitaip jis būtų pakoręs mano motiną.
Mano tikrąją motiną.
Ji ne karalienė, Jūsų Malonybe.
Ji tik dama, o mes esame pirkliai.
Ormundas mane apgavo.
Tavo tikrąjį sūnų jis laiko pas save.
Ar jis manė, kad to nesuprasiu?
Kokį žaidimą jis žaidžia?
Jūsų Malonybe, mane siuntė pranešti, kad mūsų darbas čia beveik baigtas.
Nuo šių sienų pašalintos Haitauerių spalvos.
Sudeginkite viską.
Jūsų Malonybe, prie vartų drakonų prižiūrėtojas.
Kas atsitiko?
Haitauerių kariuomenė užėmė Tambltoną.
Ką?
Jie įsiveržė į gatves.
Gyventojai paimti įkaitais.
O jaunasis drakonas?
Jie nusivarė jį už vartų.
Tik aš vienas pabėgau.
Sudeginsiu juos.
Bet kartu sudegintumėt ir savus žmones,
motinas ir vaikus, kurie iš jūsų tikisi pasigailėjimo.
Ką Ormundas tikisi pasiekti?
Mano ranka ilga.
Jis negali laimėti.
Vertė: Lukas Vilkoncius