Радостни вести, лорд Ормунд.
Войната свърши, съюзниците ви се пръснаха, а племенниците ви избягаха.
Има нова кралица и тя седи на трона на баща си.
Чухме слухове.
Макар че по пътя слуховете се роят като мухи.
Кралицата с цялата си мъдрост се смили над теб и войската ти.
Коленичете и се закълнете във вярност
и може да се върнете в Староград и да си живеете в мир.
С какво ще подкрепиш твърдението си?
Или трябва да вярвам в честността на принца ренегат?
Ако щеш, скоро ще се сблъскаш с истината.
Чичо ти Ото се натъкна на нея
и стражата на Хайтауър скоро след него.
А ако реша да се бия?
Повече от очевидно е.
Няма нужда да разваляме любезната ни среща.
Но трябва да кажа...
че Улф с радост ще се настани
в покоите ти в Хайтауър.
Улф, искаш ли да станеш господар на Староград?
Не ми остава друг избор.
Лично аз бих се сражавал.
Но трябва да мисля за живота на другите.
И затова в интерес на мира...
ще отстъпя. - Чудесно.
Аз, Ормунд Хайтауър,
обещавам да бъда верен на Ренира Таргариен, кралицата.
Заклевам ѝ се във вярност.
Мъдър избор, макар и неохотен, лорд Ормунд.
Обърни се, поведи войската си към дома и ще бъдете пощадени.
Войната ни свърши.
Поемаме към дома.
За малко да забравя.
Твоят повереник...
Дерон Таргариен
ще дойде с мен.
Взимаш го за заложник ли?
Ще е голяма грешка да оставя наследник на Егон
да се разхожда из Предела, и то с дракона си.
Ще се отнасяме добре с него, както с всеки син на Визерис.
Стига ти да се държиш прилично.
Бъди смел, млади принце.
Добра среща, племеннико!
Върви си у дома.
ДОМЪТ НА ДРАКОНА
Въздухът е изпълнен с призраци.
Не са нещастни.
Виждам се като малка, идвам...
да му изсвиря мелодия, която съм научила.
Силен беше тогава.
И майка ми...
Лорд Ормунд се подчини.
Взехме малкия ти принц.
Пак казвам, че трябваше да ги изпепелим.
Трябва да оправдая доверието на баща си.
Да царувам както той би желал.
Все пак трябва да започнем.
Колкото по-скоро бъда коронована, толкова по-добре.
Макар че приготовленията не са дребна работа.
Да се подслонят и нахранят всички присъстващи,
да се организират турнири, тържествени шествия.
Дерон Таргариен, Ваша милост.
Не се познаваме.
Аз съм твоя полусестра и избраният от баща ни наследник.
Летеше на служба при брат ти, самозванеца.
Какво имаш да кажеш?
Отвори уста и отговори на кралицата си. - Ти си затворник в този дом.
Как ще се отнасят с теб зависи от поведението и послушанието ти.
Погледни ме.
Искам да знам какво е знаел Ормунд за заговора да ме лишат от трона.
Ами Емонд и Егон?
Какво знаеш за техните действия?
Както желаеш. Затворете го в покоите му.
Спускам!
По-малък е, отколкото си мислех.
Претендент за трона е. Ще трябва да го убиеш.
... беше Тиланд Ланистър. Не ми каза.
Знам само, че говореше за подялба на златото
и изнасянето му от града на сигурно място.
Какво злато? - Изглежда, Ваша милост,
богатството на короната е отнето. - Отнето?
Хазната ви е празна.
Има колкото дворът да издържи седмица-две.
Малко повече, ако донесете златото от Драконов камък.
Но за управлението на Седемте кралства...
Не. Ами коронацията ми?
Сигурно знаеш нещо. - Малко ми казваха.
Може би защото малко ми вярваха. - Вярвате ли му, лорд Корлис?
Не вярвам да знае къде е златото.
Аз надушвам лъжата. - Никой не те е питал.
Задължение на моята повелителка на слухарите е да ме съветва.
След Канала трябва да предположим, че сър Тиланд е мъртъв.
Но сигурно е казал на някого.
Ако го е сторил, трябва да е лорд Джаспър.
Железния жезъл.
О, боже!
Положението ни е...
неблагоприятно.
Но коронация трябва да има.
Егон беше коронован набързо.
Моята ще е подобаваща,
та никой да не се съмнява кой царува.
Вижда ми се, кралице моя, че подобно разточителство,
докато народът ви още страда, може да остави горчив вкус в устата.
Не е суета. Утвърждава правото ми на престола.
Флотът на Триархията е разбит,
но оцелелите пирати са на брега.
Плячкосват селата.
Отвличат жени и искат непосилни откупи.
И в града има много несгоди, Ваша милост.
Явно хамбарите са почти празни,
нивите са изорани, но незасяти, а до сеитбата има много луни.
Ако намерим да купим...
Ще отнеме време търговските пътища да бъдат възстановени.
И още нямаме достатъчно кораби,
за да опазим стоката в морето.
Трябва да намерим зърно за хляб,
иначе народът пак ще гладува.
Безкрайно неприятна е тази настойчивост народът да бъде хранен.
Но гладният народ е опасен,
както с кралицата добре го знаем.
Колко време ще губим тук за дреболии?
Войната е спечелена.
Изпратете още един гарван до Скалата на Кастърли.
Ако Тиланд е скрил златото си там, лейди Джоана ще ни каже.
Прати до всички големи домове.
Кажи им, че кралицата иска налог.
Напомни им кой сега управлява кралството.
Няма ли да доведете Малкия съвет от Драконов камък?
Има много работа.
Предадоха ме с мълчанието си, ако не с делата си. Приключих с тях.
Къде е Емонд?
Изгори гарнизона на Демон в Харънхъл и посече кастелана и синовете му.
И после изчезна.
Не са виждали Вагар от дни.
Там имаше една жена, някакъв майстер.
Не съм чувал за нея.
Емонд няма да се осмели да те предизвика тук.
Не, но искам да го намерят.
И Овцекрад също.
Те са опасните.
Бела да лети като съгледвач.
Да започне от Харънхъл и да съобщи, щом ги види.
Аз пък ще предложа награда за залавянето на ездачите им.
Явно нямаме награда.
Ще намерим.
Даже на убиеца на Емонд Едноокия
ще дам самия Харънхъл.
Вече не ми трябва. Речните земи са мои.
Да, Егон обеси всички ловци на плъхове.
За мен е чест да бъда ваш защитник,
но мястото ми е при моите мъже в града.
Бих ви посъветвал спешно да назначите кралска стража.
Демън ще подбира кандидатите. Ще го възложим на него.
Кралице, за миг.
Явно плъховете са изяли запаса от свещи.
Лойта привършва. Трябва да изземем нова, иначе ще седим на тъмно.
Изземете тогава. - Разбира се.
Още никой не владее... - Простете.
Не знаех кого да питам за спалните... - Оставете за по-късно.
Войниците на Хайтауър контролират Арбор.
Виното поскъпна тройно. - Назад!
Проблемът са парите. - Стига! Достатъчно!
Ще има време да обсъдим кралската напитка.
Къде е златото ми?
Твоето злато? - Златото на короната. Хазната.
Недей да твърдиш, че не знаеш. - Не мога да ти помогна.
Ковчежникът го е изнесъл. - И кралицата не знае нищо?
Намразиха ме отначало, не понасяха влиянието ми, присъствието ми.
Баща ми скри кроежите им от мен. - Нима?
Щях да те пратя при него, но ти най-безцеремонно го посече.
Почувства ли се по-добре?
Заради загубата на Джейс?
По-добре да бях убила Егон, както с майка ти се разбрахме.
Но ето ни тук.
Него го няма и не мога да повярвам, че нямаш пръст и в това.
Сам си е виновен.
Егон беше отлетял, когато се върнах. Орвил не ти ли разказа?
Неговият разказ? Или твоят?
Не ме прави на глупачка.
Ако очакваш да предугадя всеки коварен кроеж
на Ларис Стронг, признавам няма да мога.
Къде е Вагар? Кой язди Овцекрад? - Не знам!
Емонд не отлетя ли, както обещах?
Стражата не те ли пусна да минеш?
Направих всичко по силите си.
Или ще ме виниш за стореното от мъжете?
Обеща да ни пуснеш. Казахме на стражата. Побягнахме.
Никой не знае как изглежда той.
Егон.
Целият в белези и изгаряния.
Драконът му е мъртъв. Обяви и него за мъртъв.
Не може да се бие и ако Ларис опита да го издигне,
можеш да го обявиш за самозванец.
Още се пазариш за живота му.
Ти уби баща ми.
Когато Емонд бъде намерен...
и вече няма заплаха за мен, ще си тръгнете.
Но дотогава не може да изглежда, че покровителствам Хайтауър.
Не искам да остана в този чертог.
Няма да се отнасям грубо с вас.
Ще бъдете хранени и обличани, и...
ще имате прислужница, която да се грижи за вас.
Може да се разхождате под стража в гората.
И ще наредя през ден-два да ви водят Джехера за час.
Не говориш сериозно, Ренира. Моля те.
Нищо от това не ми харесва.
Значи положението ми е такова,
че трябва да се надявам да заловят и убият сина ми ли?
Мога само да си представя.
Искам да обявя, че сме открили Егон тук, мъртъв.
Хитър ход, Ваша милост.
И нека да доведат Джофри от Долината.
Той е следващият. Трябва да бъде отгледан като мой наследник.
Знам много за това място, но не го бях виждала досега.
Така ли си го представяше?
Хем по-голямо, хем по-малко.
Предполагам, че Алисент не ви е споделила
къде се намира златото.
Не. - Още ли ѝ вярвате?
Тя е Хайтауър.
Вярно е.
Но не е ли наивно да мисля, че в такъв голям дом
има само един плъх?
Повече се тревожа за сина ѝ Дерон, когото държим в плен.
Тя знае ли?
Мое право е да го обезглавя като предател.
Той е наследник на Егон и заплаха за вас.
Но е мой полубрат
и не е извършил престъпленията на Егон и Емонд, при все това...
Защо да не го убия?
Защо да не го погубя, както бяха погубени моите синове?
Никой не може да ви спре.
Имам една камара с дела, а още няма на кого да ги поверя.
Придворната ми дама Елинда?
Елинда Маси е в града, добре ни служи там.
Да я повикат. И Мизария...
нека разпитат прислугата.
Без много шум, както само ти можеш.
Останалите верни на Хайтауър да бъдат отстранени.
Незабавно, Ваша милост.
Добро утро, Ваша милост!
Благословена да сте в името на Седмината, които са един.
Благодаря ви, че се отзовахте толкова бързо.
Много промени последните дни. - Настанаха бурни времена.
Засега ще трябва да пропусна подобаващата коронация,
но искам поне да бъда миропомазана от вас
пред очите на народа.
Уви, не може да бъде сторено.
Поради каква причина?
Преди няколко месеца миропомазах брат ви Егон...
и го обявих за законен крал пред боговете и хората.
Да. Егон е мъртъв и сега аз седя на трона.
Така казвате вие.
Твърдите, че лъжа ли?
Не сме видели останките му...
нито мълчаливите сестри са били извикани да се погрижат за тях.
Разбирате, че ако е станала грешка...
Няма никаква грешка.
Аз съм наследницата на баща си
и самите богове са постановили, че трябва да владея Седемте кралства.
Нима не ме издигнаха те и не погубиха самозванеца?
Така стана. Вярно е.
Нима не е по тяхна воля?
Дракон се яви при мен в миг на крайна нужда.
Моите богове не пращат дракони.
Те са нечестива магия, родени в мрака
от горделивост и жажда за власт и безнаказаност.
Те само погубват...
а не създават.
Нищо добро няма да излезе от тях.
Изразихте становището си пределно ясно.
Моите уважения, съветвам ви да не правите вярата враг.
Тя поучава, утешава и сплотява народа ви.
Не я подценявайте, ще си изпатите.
Трябва да ви призная нещо, за което сигурно сама сте се досетили.
Алин от Хъл и брат му Адам са мои синове.
Родени са от жена, корабостроителка, която срещнах при пътуванията си.
Не ги признах като мои.
Срам ме беше.
И се боях да не наскърбя съпругата ми Ренис.
Благодарен съм, че тя ми прости, преди да умре.
Не съм се досетила.
Но сега го виждам.
Не бойте се, че ще ви упрекна.
Много благородници смесват кръвта си с простолюдието.
Техните синове не им отстъпват по храброст.
Всеки един показа, че струва повече, отколкото мислехме.
Вярно е. Дължим на Алин голяма благодарност за храбростта му
при Каменните стъпала и Канала.
Показа се като пълководец.
Само изпълних дълга си, Ваша милост.
А Адам ме увери, че боговете са на моя страна.
Когато надеждата ми угасна, те ми изпратиха теб.
За мен е чест да ви служа, Ваша милост.
Затова, кралице моя,
признах синовете си.
И нещо повече, ще обявя Алин за мой наследник.
Моля ви да ги узаконите.
Нека вече да бъдат Веларион.
Господари на кралството.
Без тях...
родът ми свършва...
и името ми е заличено.
Добре е, че сте намерили наследник.
И двамата страдахме много и аз...
не ви коря, че сте поели по нов път, но лорд Корлис...
Една дума от трона.
Съвсем просто е.
Здрави ли са нервите ви, Ваша милост?
Доколкото могат да са.
Мъчех се да спечеля народа отдалеч,
но още не съм застанала пред тях като тяхната кралица.
Нямат търпение.
Значи очакванията са големи,
а средствата - ограничени.
Не знам доколко ще ги задоволя.
За някои ще е достатъчно да кажат, че са видели кралица.
Да ви донеса ли скъпоценностите?
Няма да нося излишни украшения.
Трябва да покажа сила.
Готовност.
Но мечът, може би?
Няма ли да е в разрез с посланието ви към просителите в нужда?
Имаш право.
Но все пак.
Верижка, мисля.
За тежест.
Една от тези.
Мътните го взели! - Ваша милост?
Кървя.
Сигурна ли сте? - Да. По дяволите!
Разбира се.
Ще взема платно.
Ренира Таргариен, първата по име,
кралица на Андалите, Ройнарите и Първите хора,
владетелка на Седемте кралства и защитница на владението.
Ваша милост, аз съм тъкачка и моята стока е вълната.
Руното не достига,
понеже драконите крадат овцете.
Не може ли вълната да бъде стригана, преди животното да бъде изядено?
Изглежда лесно.
Със сигурност ще е от полза,
но нашата гилдия е многобройна.
За да възстановим прехраната си, ще се нуждаем от средства.
Петстотин златни дракона.
Що се отнася до овцете, кралице,
подобно решение не ни набавя месо.
Касапите нямаме работа. - Няма ли дивеч?
Няма на километри.
И взеха ловците за стрелци.
Ако можехме да получим помощ от короната...
Може ли да предложим Кралската гора?
Много дързък жест, Ваша милост.
С него бихте обидили кралските ви предци.
Без елени и глигани, но зайци може би?
Трябва да бъде обсъдено, но не тук.
Следващият просител.
Аз съм Силви, Ваша милост.
Имах честта да помагам на лейди Мизария
в борбата ѝ срещу самозванеца.
Благодаря ти и на всички тук, които не загубиха вяра.
Молбата ми не е за пари...
а за възмездие
заради страданията на народа през дългите месеци.
Блокадата е вдигната. Не след дълго търговията...
Не само блокадата ни докара до мизерия, Ваша милост.
Богатите също.
Благородниците.
Изкупиха всичко за зимниците си
и не оставиха нищо на бедните.
Вярно ли е?
Не съм невинна, кралице.
Такъв е светът.
Но когато благородниците вземат и малкото останало
и го приберат, докато простолюдието гладува...
това е въпрос, който ще повдигна пред своята кралица,
която дойде на власт като закрилница на народа.
Опасно е да се винят богатите за несгодите на града.
Всички страдат по време на война. - Някои повече от други.
Винаги е било така.
Но в такива времена това е оръжие в безотговорни ръце,
използвано да подпали безредици и бунт.
Простолюдието не заслужава ли... - За болките.
благоразумието и закрилата на своя владетел?
Рискуваме, ако нарушим завета.
Търсят от нас ред и закрила. - Търсят от нас месо
и дърва за огрев.
И кои сме "ние" според теб?
Заслужила съм мястото си на тази маса, макар и да не съм родена за него.
Ще оставя на другите да съдят кой път е по-достоен.
Бела върна ли се?
Вести за Вагар и Овцекрад? - Видяла е само Слънцеплам.
Отдавна умрял и изгнил.
Ще лети пак довечера.
Да пратим Адам с нея.
Не може да се крият дълго.
Ще получиш възмездие. - Никога няма да получа.
Но дори трохи да грабна, пак ще ги погълна.
През това време, Ваша милост, направете нещо по въпроса.
Няма спор. Има мрънкачи, които все се жалват
от установения ред. - Лорд Корлис?
Кралицата има думата.
Напразно.
Какво щеше да направи баща ви?
Пиршество, така мисля.
Голям ден за трима ви.
За нас е чест, Ваша милост.
Улф, как ще се наречеш?
Таргариен, Ваша милост.
В никакъв случай.
Тогава никак.
Измисли си име.
Белия тогава?
Добре. А ти?
Аз съм ковач, Ваша милост.
Ще се нарека Чука.
Хю Чука.
Улф Белия.
И Адам от Хъл.
На колене!
В името на Воина, призовавам те да бъдеш смел.
В името на Бащата, призовавам те да бъдеш справедлив.
В името на Майката
призовавам те да закриляш децата и невинните.
Това ли е? - Сър Улф.
Сър Хю. Сър Адам.
Рицари в служба на кралицата.
Ще се закълнете ли във вярност на вашата владетелка и на каузата й,
да бъдете слуги и представители на короната до края на дните си?
Кълна се, Ваша милост.
Аз също.
До смъртта си.
Сър Лутър, искам да се допитам до вас за едно свое намерение.
Вечеря за различни благородници, които ще изберем...
Ваша милост,
чудех се какъв живот да очаквам сега,
когато сме в Кралски чертог.
Да, разбира се. Обещах да се погрижа за теб и жена ти.
Заминала е.
Отидох да я търся и разбрах, че е при брат си в Тъмбълтън.
Нищо тук не я е задържало.
Изпрати да я доведат и ще ви намерим дом на Хълма на Висения.
И кога ще стане това, Ваша милост?
При първа възможност.
В момента нямам Малък съвет...
нито кралска стража.
Затрупана съм от дилеми и недоимък.
Нека видя кое как е и ще се погрижа за молбата ти.
Кралицата вдовица, Ваша милост.
Много добре.
С благодарност...
Ваша милост,
съжалявам, че бях груба, когато говорихме.
Има само една малка молба.
Ще я чуя.
Останките на баща ми да бъдат изпратени в Староград,
където да бъдат положени до тези на майка ми.
Както желаеш.
Благодаря.
Странно е
да бъда тук с теб.
Алисент.
Ти царуваше, докато баща ми лежеше болен.
Така е.
Изслушах просители днес.
Много са.
И нуждите им са още повече. Тежко бреме е.
Как го понасяше?
Истината ли?
Не може да управляваш и да останеш себе си.
Трябва да се вземат решения и понякога може да се наложи
да извръщаш глава, когато хора страдат или умират.
У теб има врата, която трябва да затвориш.
Ще вършиш неща, от които сърцето ти би се ужасило,
преди да се качиш на трона.
Признавам, че е трудно,
но не съм съгласна, че трябва да изневеря на себе си.
Времето ще покаже.
Баща ми не изневери на себе си.
Баща ти живееше в свят, който сам си беше изградил.
С теб никога не сме стъпвали там.
Добре дошли!
Сигурно всички сте чули,
че възкачването ни на трона е провъзгласено из цялото владение.
Хайтауър вече коленичиха пред мен
и също като тук присъстващите се заклеха във вярност.
По-късно, отколкото ми се искаше.
Но аз заставам пред вас като помирител.
За нас е чест, Ваша милост, да ви приветстваме тук най-сетне.
Заявявам, както всички тук знаят,
че не повярвах на твърденията на Хайтауър от самото начало.
Сигурна съм, че е вярно.
Макар че не чух някой да се е възпротивил.
Виждам, че носят ястията.
Какво е това?
С това се е хранило простолюдието в града ми.
И с по-лошо, докато вие и такива като вас
сте криели провизии в зимниците си.
Ваша милост, бояхме се.
Нима бихте искали да гладуваме със семействата си?
Никой не искам да гладува.
Искам имащите много да проявят отговорност
и да се погрижат за нямащите, както пастирите за стадата си.
Бедните са превзели града досущ като плъхове.
Крадат и се бият за всяка троха.
Нямаше ли да правите същото, ако децата ви бяха гладни?
Не, нямаше.
Възхитителна сдържаност.
Ще лежите достойно в гроба.
Докато седите тук, моите златни плащове влизат по домовете ви.
Претърсват зимниците ви за запаси.
Ще ми донесат всичко, което открият, за да го раздам на нуждаещите се.
Това е недопустимо. - Ограбват ни.
Короната иска от вас не грабеж, а дълг.
Това да ви послужи за урок
какво искам от вас от сега нататък.
Лека нощ!
Ваша милост.
Дом Мандърли, нали?
Сър Торън Мандърли, Ваша милост.
Ваш покорен слуга.
Покорството ли ви кара да се усмихвате, сър Торън?
Възхищението от добре изиграната ръка.
Моите златни плащове ще посетят и вашия дом.
Заслужавам го, както всички останали тук.
Смел ход и простолюдието ще го приветства.
Може дори да забравят, че вашата блокада
породи недостига на хляб.
Бъдете сигурен, сър Торън,
аз дълго помня.
Ще ви намразят заради това.
Търговци и дребни благородници са.
Сгрешили са и го знаят. - Признавам, че е забавно.
Ще помогне на ограничен брой хора за ограничен брой седмици
и няма да има полза за останалите.
Само жест. - Жестът е важен.
Да, прав си обаче, че не е дълготрайно решение.
Затова искам да летиш.
Иди до Долината.
Лейди Джейн не изпрати обещаните мечове.
Може да плати дълга си в монети.
С радост ще изпълня поръчението.
Другите големи домове ще извикам тук.
А ти се върни със злато или обещание за злато,
иначе сме обречени от самото начало.
Стигна чак дотук, а още не знаеш коя си.
Ако не се справя с града, как ще повярват, че мога да управлявам владение?
Егон Завоевателя е имал три дракона.
Ти имаш шест. Това е небивала сила.
Защо да търсим злато, когато светът лежи в краката ни?
Дорн може да е наш.
После Есос и Свободните градове.
Юи Ти и богатствата му.
Казват, че в град на края на света хората имат криле.
Помня, че исках да ида там и да се уверя с очите си.
Тези хора ще ни служат. Ще служат на теб.
Ще имаш непобедима империя.
И нашите деца ще я владеят вечно.
Искаш да сме мародери като пиратите, които ни плячкосват.
Искам да сме богове, Ренира.
За каквито сме родени.
Както гласи пророчеството.
Не е ли било това винаги обещанието на драконите,
мечтата за Стара Валирия?
Баща ми казваше, че никой човек
не може да се мери с драконите.
Твоят баща
беше добър човек.
И аз се помирих с него.
Но той се отрече от дракона си.
Не се стремеше към величие.
Знаеше, че има такова нещо като прекалено голяма сила.
Мечтата за Стара Валирия приключи с гибел.
Нека първо вземем Кралски чертог в ръце,
после да вдигнем очи към хоризонта.
Ваша милост.
Все пак трябва да убиеш Дерон.
Днес сте уморена.
Не мога да спя в онова легло.
Нов дюшек, може би.
Може би.
Заровихте скръбта си.
Не изпитвам скръб. Нищо не изпитвам.
Не, има ярост.
Ярост, която не мога да сдържа.
Познавам тази ярост.
Ще потърся убийците на синовете ми, Мизария.
Ще го сторя.
Нека септонът ви заклейми.
Това ще бъде миропомазването ви.
Ренира.
Много дълго ме нямаше.
Но ние най-сетне се събрахме отново.
Самозванците са победени и се възкачих на трона, който ми се полага по право.
От него ще управлявам справедливо.
Със сила, но и с милосърдие...
както подобава на истинска кралица.
В знак на това ви нося дарове, за да ви помогна.
И в чест на моя баща, който беше преди мен.
Боговете да са с вас!
Ваша милост.
Две думи.
Ела с мен.
Направихте Адам рицар, но сте го титулували Хъл, а не Веларион.
Разбрахме се, поне така мислех, че с Алин ще бъдат узаконени.
Ако е церемониален въпрос или...
Съжалявам, Корлис, но в момента не мога да изпълня молбата ти.
Дадох всичко, което имах, всичко, за да ви служа.
Замъкът ми е в руини
и в замяна поисках само това.
Добре знаеш слуховете, които преследват синовете ми от начало.
Царуването ми едва започва.
Не мога точно сега да издигна хора,
родени извън благороден брачен съюз. Аз...
Значи ще нанесете обида на дома ми,
за да изглеждате нещо, което не сте.
Трябва да мисля за Джофри.
Защитих ви, когато се усъмниха във вашата вярност.
Да, и ти благодаря за това, както и за всичко останало.
Но сега всички погледи са вперени в мен.
Може би някой ден, когато не се гледа толкова строго...
Вие се срамувате.
Става дума за законороденост... - Вашият син Джофри...
е копеле.
Вашият син Люцерис, когото приех за наследник,
беше копеле. - Лорд Корлис.
Синът ви Джасерис живя и умря като копеле!
Посочете ми причината защо вашите деца заслужават, а моите не.
Хелена отиде в Божията гора, благодарности.
Синът ти Дерон е тук, между тези стени.
Откога е тук?
Доведоха ми го преди два дни
като част от условията, при които братовчед ти се е оттеглил.
И какво...
Какво смяташ да правиш с него?
По право трябва да му взема главата, но...
не е участвал в измяната на брат си.
Направил е това, което възрастните са очаквали от него.
Затова ще го пратя на север при Стената.
Ще вземе Черния замък, няма да се върне,
но ще си запази живота.
Искаш да ти благодаря ли?
Виждам, че си милосърдна.
Но пак скърбя за това, което можеше да бъде.
От малък е под опека,
видях го веднъж за последните пет години.
Почти не го познавам, но пак...
По всичко личи, че понася смело съдбата си.
Искам да го видя.
Ще станеш Нощна стража и ще прекараш дните си там.
Труден, но достоен път.
Виждам, че нищо не те трогва. Жалко. Майка ти е тук.
Съветвам те да свалиш бронята
поне веднъж, преди да поемеш на път.
Кралицата вдовица, сър.
Ето я.
Погледни я.
Не познаваш това момче.
Това не е Дерон.
Кой си ти тогава?
Кажи!
Той ме принуди. Умолявах го.
Кой те принуди?
Лорд Ормунд Хайтауър.
Избели косата ми,
каза ми да се правя на принца.
Дори тя да ме изгори с дракони,
трябва да мълча, иначе ще нареди да обесят майка ми.
Истинската ми майка.
Тя не е кралица, Ваша милост.
Само дама е, а нашият род е от търговци.
Ормунд ме измами.
Без съмнение синът ти е при него.
Наистина ли е мислел, че няма да разбера?
Каква игра играе?
Ваша милост, пратиха ме да ви кажа, че работата ни тук приключи.
Знамената на Хайтауър са премахнати от стените.
Изгорете ги.
Ваша милост, има пазител на дракони пред портите.
Какво има?
Войската на Хайтауър завзе Тъмбълтън.
Какво?
Промъкнаха се по улиците.
Държат хората заложници.
А малкият дракон?
Отнесоха го в крепостта.
Само аз избягах.
Ще ги изгоря.
Но заедно с тях ще изгорите и собствения си народ,
майки и деца, които разчитат на милостта ви?
Какво се надява да постигне Ормунд?
Ръката ми е дълга.
Не може да спечели.
Превод: Анна Христова