Labas ziņas, valdniek Ormund!
Karš ir galā, pulki izdzenāti un jūsu māsasdēli aizbēguši.
Jauna karaliene sēž sava tēva tronī.
Dzirdējām tādas runas.
Taču ceļā baumas spieto kā mušas.
Karaliene būs žēlīga jums un jūsu pulkam.
Varat zvērēt uzticību,
atgriezties Senpilsētā un mierīgi dzīvot savu dzīvi.
Vai varat pierādīt to, ko sakāt?
Vai arī man jātic Dumpīgā Prinča taisnprātībai?
Ticiet vai ne, drīz redzēsiet patiesību.
Jūsu tēvocis Oto ar to jau sastapās -
un Haitaueru sardze drīz pēc viņa.
Un ja es gribētu cīnīties?
Iznākums ir zināms.
Nebojāsim patīkamo tikšanos.
Lai gan domāju,
ka Ulfam patiktu
iekārtoties jūsu kambaros Augstajā tornī.
Vai tu gribētu būt Senpilsētas valdnieks, Ulf?
Man nav izvēles.
Pats es pretotos.
Bet man jādomā par citām dzīvībām.
Un tāpēc miera vārdā
-es pakļaušos. -Cik jauki.
Es, Ormunds Haitauers,
apsolu būt uzticīgs Rinīrai Tārgārjenai - karalienei.
Zvēru savu paklausību.
Jūsu izvēle ir gudra, kaut arī negribīga, valdniek.
Vediet pulku mājās, un jūs paliksiet neskarti.
Mūsu karagājiens ir galā.
Dodamies mājup pa Rožu ceļu.
Gandrīz aizmirsu.
Jūsu aizbilstamais...
Dīrons Tārgārjens.
Viņš nāks līdzi.
Jūs viņu ņemat ķīlā.
Nebūtu tālredzīgi ļaut Īgona mantiniekam
skraidīt pa Ārēm ar pūķi.
Mēs viņu uzņemsim laipni, kā jebkuru Viserīsa dēlu.
Kamēr būsiet uzvedīgs.
Esiet drošs, jaunais princi.
Sveiks, brāļadēls.
Ejiet mājās.
PŪĶA NAMS
Gaisā pilns rēgiem.
Ne visi nelaimīgi,
es redzu sevi kā bērnu...
spēlējam viņam melodiju.
Viņš toreiz bija stiprs.
Un arī māte.
Valdnieks Ormunds padevās.
Mums ir tavs mazais princis.
Tomēr vajadzēja visus nosvilināt.
Man jāattaisno mana tēva uzticība.
Valdot... kā viņš gribētu.
Laiks sākt to darīt.
Jo ātrāk mani kronēs, jo labāk.
Lai gan gatavošanās būs liela.
. Mums jāuzņem un jāpabaro visi viesi.
Jārīko turnīrs un lielā procesija.
Dīrons Tārgārjens, Augstība.
Vēl esam sveši.
Es esmu tava pusmāsa un mūsu tēva mantiniece.
Tu esi lidojis sava brāļa uzurpatora pulkā.
Ko vari teikt?
-Atver muti un atbildi karalienei. -Tu šeit esi gūstā.
Viss atkarīgs no tevis paša, tavas pakļāvības.
Pacel acis.
Es gribu zināt, ko Ormunds zināja par plānu atņemt man troni.
Kā ar Īmondu - vai Īgonu?
Ko zini par viņu gaitām?
Kā gribi. Ieslogiet viņu istabā.
Krīt!
Viņš ir jaunāks, nekā domāju.
Viņš var pretendēt uz troni. Tev nāksies viņu nonāvēt.
...bija Tīlands Lanisters. Viņš man neuzticējās.
Zinu tikai, ka viņš runāja par zelta dalīšanu
un izvešanu no pilsētas.
-Zeltu? -Augstība.
-Kroņa dārgumi ir aizvesti. -Aizvesti?!
Jūsu kase ir izsmelta.
Ar to, kas palicis, galms iztiks nedēļu vai divas.
Ilgāk, ja pārvedīsiet zeltu no Pūķakmens.
Bet, lai pārvaldītu Septiņas valstības...
Nē! Un mana kronēšana?
-Jūs kaut ko zināt. -Man neteica daudz.
-Varbūt pārāk neuzticējās. -Jūs ticat, valdniek Korlīs?
Man nešķiet, ka viņš zina, kur ir zelts.
-Un es labi saožu melus. -Jums nevaicāja.
Sniegt padomu ir manas Spiegu pārzines pienākums.
Jādomā, ka sīrs Tīlands krita Rīkles kaujā.
Bet kādam viņš būs teicis.
Tas būtu bijis valdnieks Džaspers.
Dzelzspīķis.
Ak vai.
Apstākļi ir...
Nelaimīgi.
Bet man vajadzīga kronēšana.
Īgonu kronēja steigā.
Man viss jādara pareizi,
lai nebūtu šaubu par to, kas tagad valda.
Man šķiet, Augstība, ka tādi tēriņi,
kad tauta vēl cieš badu, viņiem liktos pārāk rūgts kumoss.
Tā nav tukša patmīlība; runa ir par likumību.
Triarhijas flote ir sagrauta,
bet pirāti ir iznākuši krastā.
Viņi posta ciemus.
Ņem gūstā sievietes un prasa izpirkuma naudu.
Un arī pilsētā klājas grūti, Augstība.
Klētis ir gandrīz tukšas.
Lauki stāv atmatā, un sējas laiks ir tālu.
Ja mēs varētu tirgoties...
Vajadzēs laiku, lai atjaunotu tirdzniecības ceļus.
Un mums vairs nav tik daudz kuģu,
lai droši vestu preces.
Bet tikmēr mums jāatrod graudi maizei,
citādi atkal sāksies bads.
Mūžīgās, apnicīgās raizes, lai tauta būtu paēdusi.
Izsalkusi tauta ir bīstama,
kā mēs ar karalieni labi zinām.
Cik daudz laika mēs šeit izšķiedīsim sīkumos?
Karš ir uzvarēts.
Sūtiet jaunu kraukli uz Rūdas klintīm.
Ja Tīlands tur noglabājis zeltu, valdniece mums to pateiks.
Rakstiet uz visiem lielajiem namiem.
Sakiet, ka karaliene pieprasa nodevu.
Atgādiniet, kas tagad valda.
Vai nevedīsiet Mazo padomi no Pūķakmens?
Darba ir daudz.
Viņi mani nodeva. Ja ne darbos, tad klusējot. Viņi ir lieki.
Kur ir Īmonds?
Viņš nodedzināja Dīmona garnizonu Hārenholā,
nokāva kastelānu un viņa dēlus.
Un tad viņš nozuda.
Nu jau vairākas dienas Vagāra tur nav redzēta.
Tur bija sieviete, mestre vai kas tāds.
Par tādu man nav ziņu.
Īmonds jums neuzbruktu šeit.
Nē. Bet es gribu viņu atrast,
un arī Aituzagli.
Viņi ir bīstami.
Lai Bēla lido izlūkos.
Lai sāk ar Hārenholu un ziņo, kad kaut ko mana.
Es apsolīšu atlīdzību par abu pūķu jātniekiem.
Mums nav, no kā to maksāt.
Gan atradīsim.
Vai vēl labāk: tam, kurš nokaus Īmondu Vienaci,
es došu Hārenholas pili.
Man tā nav vajadzīga; visas upeszemes jau ir manas.
Jā. Īgons pakāra visus žurku ķērājus.
Man ir liels gods būt jūsu aizstāvim,
bet mana vieta ir pie maniem vīriem pilsētā.
Es ieteiktu steidzami izraudzīt Karalienes sardzi.
Dīmons zinās, kur meklēt, uzticēsim to viņam.
Augstība, vienu mirkli.
Žurkas ir apēdušas lielus sveču krājumus.
Tauku ir maz, mums jāatsavina jauns to avots vai jāpaliek tumsā.
-Tad atsaviniet. -Protams.
-Vēl nav neviena, kas pārvaldītu -Ar jūsu atļauju, sīr.
-karaļnama maku. -Par guļamkambariem.
Arboru pārvalda Haitaueru vasaļi.
-Laba vīna cena ir trīskārt pieaugusi. -Ne tik tuvu.
-Visa pamatā ir nauda. -Viss, pietiek!
Gan vēl būs pietiekami laika spriest par kroņa vīnu.
Kur ir mans zelts?
-Tavs zelts? -Kroņa zelts, valsts kase.
-Neizliecies, ka nezini. -Es tev nevaru palīdzēt.
-To aizveda Naudas pārzinis. -Un karaliene neko nezināja.
Viņi mani necieta no sākta gala. Manu ietekmi, pat klātbūtni.
-Arī tēvs man neko nestāstīja. -Vai tiešām?
Es teiktu, lai vaicā viņam pašam, bet tu viņu nokāvi bez liekām pārdomām.
Vai tas jums palīdzēja?
Mazāk sērot par Džeisu.
Es labāk būtu nokāvusi Īgonu, kā runāju ar tavu māti.
Bet te nu mēs esam.
Viņš ir prom - un es neticēšu, ka tas nav tavs pirksts.
Viņš izlēma pats.
Īgons bija prom, kad atgriezos no Pūķakmens. Orvīls neteica, ko domā?
Ko domā viņš? Vai tu?
Neturi mani par muļķi.
Ja gribi, lai paredzu katru viltību,
ko izdomā Larīss Strongs, tad to es tiešām nevaru.
-Kur ir Vagāra? Kas jāj uz Aituzagļa? -Es nezinu!
Vai Īmonds nav prom, kā solīju?
Vai mūru sargi tevi neielaida pilsētā?
Es izdarīju visu, ko spēju.
Tu vaino mani par to, ko dara vīri?
Jūs solījāt, ka varēsim iet. Mēs atsaucām sargus. Mēs bēgām.
Neviens viņu nepazīs.
Īgonu.
Viņš ir rētains, apdedzis.
Paziņo, ka arī viņš ir miris.
Viņš nav cīnītājs. Ja Larīss pieteiks tiesības,
tu viņu noraidīsi kā viltvārdi.
Tu vēl kaulējies.
Tu nokāvi manu tēvu.
Kad Īmonds būs atrasts
un apdraudējuma vairs nebūs, jūs atbrīvos.
Pagaidām nevaru būt iecietīga pret Haitaueriem.
Es negribu sēdēt istabā.
Es pret jums neizturēšos slikti.
Jūs būsiet paēdušas, apģērbtas, un...
es došu jums pašām savu kalponi.
Ar sargu varat staigāt dievmežā,
un es likšu ik pēc dažām dienām ievest Džihīru.
Tas nav nopietni, Rinīra, lūdzu.
Tas man nesagādā prieku.
Tātad man atliek tikai cerēt uz dēla nonāvēšanu.
Ak, grūti iedomāties.
Es gribu paziņot, ka atradām Īgonu mirušu.
Gudrs gājiens, Augstība.
Lai Džofreju ved atpakaļ no Ielejas.
Gribu, lai audzina kā manu mantinieku.
Es daudz zinu par šo vietu, bet vēl nebiju to redzējusi.
Vai tādu to iztēlojāties?
Tā ir gan lielāka, gan mazāka.
Minēšu, ka Alisentai nebija ziņu
par to, kur meklējams zelts.
-Nē, nebija. -Un jūs viņai ticat?
Viņa ir Haitauere.
Tā ir.
Tā ir. Bet vai nebūtu lētticīgi domāt, ka tik lielā namā
bija tikai viena žurka?
Man ir nemierīgs prāts par viņas dēlu Dīronu, ko turam gūstā.
Vai viņa zina?
Pēc taisnības man pienāktos viņam nocirst galvu.
Viņš ir Īgona mantinieks un jūs apdraud.
Viņš ir arī mans pusbrālis,
un nav noziedzies kā Īgons vai Īmonds, bet...
Kāpēc lai es viņu saudzētu,
kāpēc lai es nenonāvētu, kā nonāvēja manus dēlus?
Neviens jūs nevar kavēt.
Darbu ir vesels kalns, un man nav neviena, kam tos uzticēt.
Mana galma dāma Elinda?
Elinda Māsija ir pilsētā; viņa ir labi kalpojusi.
Sauksim viņu šurp. Un, Misārij...
Izvaicājiet kalpotājus.
Klusi, kā jūs to protat.
Tie, kas bijuši Haitaueru pusē, ir jāaizstāj.
Tūlīt, Augstība.
Labs rīts, Augstība!
Svētība jums no Septiņiem, kas ir Viens.
Paldies, ka atnācāt tik ātri.
-Šeit daudz kas ir mainījies. -Šie ir nemierīgi laiki.
Man šobrīd jāatliek īsta kronēšana,
bet es gribētu, lai mani iesvaidāt jūs.
Un tautas priekšā.
Diemžēl tas nebūs iespējams.
Un kāpēc tā?
Pirms dažiem mēnešiem es iesvaidīju jūsu brāli Īgonu.
Un pasludināju viņu par īsteno karali dievu un tautas priekšā.
Jā, Īgons ir miris. Un es sēžu tronī.
Tā jūs sakāt.
Gribat teikt, ka esmu mele?
Viņa miesas nav redzētas.
Un Klusās māsas nav sauktas tās apkopt.
Jūs saprotat - ja izrādītos, ka notikusi kāda kļūda...
Nekādas kļūdas nav.
Es esmu sava tēva mantiniece,
un dievi ir lēmuši, ka man jāvalda Septiņās valstībās;
vai neesmu celta tronī un satriekusi uzurpatoru?
Tā ir noticis, tas tiesa.
Vai tas var notikt bez dievu ziņas?
Pūķis atnāca pie manis vistumšākajā stundā.
Maniem dieviem gar pūķiem nav daļas.
Tās ir tumšas zintis, radītas tumsā,
lepnumā un kārē - pēc varas, pēc visatļautības.
Tie grauj,
bet nespēj radīt.
No tiem nenāks nekas labs.
Jūsu nostāja man ir visai skaidra.
Ar visu cieņu jums saku: nenaidojieties ar Ticību.
Tā vada, mierina un satur kopā jūsu tautu.
Bīstieties to nenovērtēt.
Man tagad jums jāatzīst tas, ko varbūt esat nojautusi.
Alīns no Hallas un viņa brālis Adams ir mani dēli.
Viņu māte ir kuģu būvniece, ko satiku jaunības ceļojumos.
Es viņus neatzinu par saviem.
Man bija kauns.
Un es baidījos sarūgtināt Rinīsu, savu sievu.
Bet esmu pateicīgs, ka paguvu saņemt viņas piedošanu.
Es to nenojautu.
Lai gan tagad, šķiet, redzu līdzību.
No manis pārmetumus negaidiet.
Ne viens vien valdnieks jaucis savas asinis.
Viņu dēli nav mazāk drošsirdīgi.
Viņi pierādījuši, ka ir pelnījuši vairāk, nekā viņiem ticis dots.
Tik tiešām, mums jāpateicas Alīnam par viņa drosmi
Pakāpienos un vēl nupat arī Rīklē.
Jūs esat pierādījis, ka esat vadonis.
Es tikai pildīju pienākumu, Augstība.
Un Adams ir liecība, ka dievi mani ieredz.
Kad zuda cerība, nācāt jūs.
Man ir gods jums kalpot, Augstība.
Un vēl par to, Augstība.
Es esmu atzinis savus dēlus.
Es gribētu, lai Alīns ir mantinieks.
Es lūdzu, lai viņus atzīstat par likumīgiem.
Lai viņi tagad ir Velarioni.
Valstības valdnieki.
Bez viņiem
pienāks gals manai dzimtai
un izdzisīs mans vārds.
Ir labi, ka jums ir mantinieks.
Mēs abi esam daudz cietuši, un es...
nevaru liegt jums jaunu ceļu, bet, Korlīs...
Viens vārds no troņa.
Tik vienkārši.
Vai esat mierīga, Augstība?
Cik nu tas iespējams.
Esmu ļaudis uzrunājusi no tāluma,
bet neesmu stāvējusi viņu priekšā.
Jūs šeit esat ļoti gaidīta.
Tad no manis daudz arī prasīs.
Un līdzekļu ir maz,
nezinu, kā spēšu izdabāt.
Dažiem pietiks redzēt savā priekšā karalieni.
Vai atnest dārglietas?
Negribu greznumlietas.
Man jārāda spēks.
Gatavība.
Bet varbūt zobenu?
Vai tas nav pretrunā ar to, ko gribat parādīt lūdzējiem?
Taisnība.
Bet...
Derēs ķēde.
Svinīgumam.
Kāda no šīm.
-Lāsti. -Augstība?
Reizes.
-Jūs esat droša? -Jā. Nolādēts!
Nu protams.
Es atnesīšu drāniņas.
Rinīra Tārgārjena, pirmā sava vārda nesēja.
Andalu, roinaru un pirmļaužu karaliene.
Septiņu valstību pavēlniece un Karaļvalsts aizstāve.
Augstība, es esmu audēja, mana iztika ir vilna.
Mūs piemeklējis liels cirpumu trūkums,
un visas atlikušās aitas ir paņēmuši pūķi.
Vai vilnu nevar nocirpt, pirms dzīvnieku apēd?
Tas liekas vienkārši.
Tas tiešām palīdzētu,
bet mūsu ģilde ir liela.
Lai atjaunotu krājumus, vajadzēs ieguldījumu.
Piecsimt zelta pūķu.
Runājot par aitām, Augstība.
Tāds iznākums mums nedod gaļu.
-Mums, miesniekiem, nav darba. -Vai nav pat medījuma?
Nekur tuvumā.
Un visi mednieki ir aizsaukti strēlniekos.
Ja varētu izlūgties mazliet kroņa naudas...
Vai varam atvērt Karaļmežu?
Tas būtu drosmīgs solis, Augstība.
Tas nepatiktu jūsu priekštečiem.
Ne briežus, ne mežacūkas. Bet varbūt trušus.
To var apsvērt, taču ne šajā sabiedrībā.
Lai nāk nākamais lūdzējs!
Es esmu Silvi, Augstība.
Man bija gods palīdzēt kundzei Misārijai
viņas kampaņā pret uzurpatoru.
Paldies jums - un visiem, kas bija nelokāmi.
Es nelūgšu naudu,
bet gan taisnību.
Par to, ko izcietuši vienkāršie ļaudis.
Blokāde ir galā, drīz atjaunosies tirdzniecības ceļi.
Trūkumā mūs dzina ne tikai blokāde, Augstība.
Arī bagātie.
Augstmaņi.
Viņi piepirka savas noliktavas,
atstājot tukšā trūcīgākus ļaudis.
Tā ir taisnība?
Es neesmu vientiese, Augstība.
Tāda ir pasaule.
Bet, ja augstdzimušie noglabā visu, kas atlicis,
kamēr zemie ļaudis cieš badu...
tad tas jāzina manai karalienei...
kas nākusi pie varas kā savas tautas aizstāve.
Ir bīstami ļaut vainot nelaimēs tikai bagātos.
-Kara laikā cieš visi. -Daži cieš vairāk.
Tā ir bijis vienmēr.
Un tomēr šādos brīžos tā ir kūja bezatbildīgās rokās,
ar ko uzjundīt nemieru un dumpi.
-Vai vienkāršiem ļaudīm nepienākas... -Pret sāpēm.
...valdnieces gādība un aizstāvība?
Lauzt tādu solījumu ir bīstami.
-Mo mums gaida kārtību un drošību. -Viņi no mums gaida gaļu
un malku saviem pavardiem.
Un kas, jūsuprāt, ir šie "mēs"?
Es nopelnīju savu vietu pie šī galda. Kaut arī nebiju tai dzimusi.
Es ļaušu citiem spriest par to, kurš ceļš ir cienīgāks.
Vai Bēla atgriezās?
- Kur Vagāra un Aituzaglis? -Redzēts tikai Saulessārts.
Sen nobeidzies un pūstošs.
Vakarā viņa lidos prom.
Sūtam līdzi Adamu.
Ilgi viņi neslēpsies.
-Jūs panāksiet taisnību. -Taisnības man nebūs nekad.
Bet es aprīšu jebkuras drupatas, ko pametis.
Bet pagaidām, Augstība, es jūs lūgtu pievērsties tām raizēm, kas ir...
Nekādu raižu nav! Ir tikai gauduļi, kas blēj par to,
-kā iekārtota pasaule. -Kungs Korlīs?
Kā karaliene teiks.
Nejēdzīgi.
Ko izvēlētos jūsu tēvs?
Banketu, man šķiet.
Liela diena jums visiem trim.
Mums ir liels gods, Augstība.
Ulf. Kā sevi sauksiet?
Tārgārjens, Augstība.
Ai, tas ir izslēgts.
Tad man nav vārda.
Tad izdomā.
Baltais?
Labi. Un jūs?
Es esmu kalējs, Augstība.
Lai būtu Āmurs.
Hjū Āmurs.
Ulfs Baltais.
Un Adams no Hallas.
Uz ceļiem.
Kareivja vārdā, esiet droši.
Tēva vārdā, esiet taisni.
Mātes vārdā,
aizstāviet mazos un nevainīgos.
-Tas ir viss? -Sīr Ulf.
Sīr Hjū. Sīr Adam.
Karalienes bruņinieki.
Vai zvērat uzticību savai pavēlniecei
un apsolāt būt padevīgi kroņa sūtņi un kalpi?
Es zvēru, Augstība.
Arī es.
Līdz kapam.
Sīr Lutor, es gribu apspriesties par savu domu:
mielastu dažiem augstmaņiem, kurus izvēlēsim...
Augstība!
Es gribēju vaicāt, kādu iztiku
es varu gaidīt Karaļostā.
Jā, protams. Es apsolīju gādāt par jums ar sievu.
Viņa ir prom.
Esot aizbraukusi dzīvot pie sava brāļa Tambltonā.
Te viņai nekā nebija.
Sūtiet pēc viņas, un mēs jums dosim māju Visēnijas kalnā.
Un kad tas varētu būt, Augstība?
Tiklīdz es varēšu.
Man nav ne Mazās padomes...
ne Karalienes sardzes.
Es slīkstu izvēlēs un vajadzībās.
Ļaujiet atgūties, un es izskatīšu jūsu lūgumus.
Karaļa atraitne, Augstība.
Lai ienāk.
Pateicos...
Augstība.
Piedodiet, ka pirmīt runāju tik asi.
Man ir tikai sīks lūgums.
Es klausos.
Es lūgtu pārvest tēva miesas uz Senpilsētu...
kur tās var guldīt līdzās manai mātei.
Kā vēlaties.
Paldies.
Cik savādi...
būt šeit ar jums.
Alisenta.
Tu valdīji pār karaļvalsti, kamēr mans tēvs bija slims.
Tā bija.
Es šodien uzklausīju lūdzējus.
Viņu ir daudz.
Un vajadzību vēl vairāk. Tā ir smaga nasta.
Kā tu to izturēji?
Gribi zināt?
Valdot tu nevarēsi palikt tā, kas esi.
Ir jāizdara izvēles, un reizēm
nākas novērsties, kad ļaudis cieš un mirst.
Tevī ir durvis, kuras jāaizver.
Tu darīsi to, pret ko tava sirds
agrāk būtu sacēlusies.
Es saprotu šo cīņu.
Bet neticu, ka jākļūst par to, kas neesmu.
Laiks rādīs.
Mans tēvs nemainījās.
Tavs tēvs dzīvoja paša radītā pasaulē.
Mēs to pat nepazīstam.
Laipni lūgti.
Jūs būsiet dzirdējuši,
ka mana kāpšana tronī ir izziņota visā valstī.
Haitaueri jau ir liekuši ceļus,
un arī klātesošie ir zvērējuši uzticību.
Vēlāk, nekā man patiktu.
Bet es pie jums nāku kā samierinātāja.
Mums ir liels prieks, Augstība, beidzot jūs šeit godināt.
Es teikšu - un visi to jau zina -,
ka neticēju Haitaueru pieteikumam ne uz brīdi.
Es nešaubos.
Kaut arī nav dzirdēts, ka jūs būtu dumpojies.
Ā, redzu, ka mielasts var sākties.
Kas tas ir?!
To ēda manas pilsētas vienkāršie ļaudis.
Un ne to vien, kamēr jūs un jums līdzīgie
slēpāt pārtiku savās noliktavās.
Augstība, mums bija bail.
Jūs būtu gribējusi, lai mūsu ģimenes cieš badu?
Es gribētu, lai necieš neviens.
Lai tie, kam visa ir daudz,
gādā par tiem, kam nav nekā - kā gans par savām aitām.
Nabagi siro pilsētā kā žurkas.
Viņi zog un plēšas par katru drupaču.
Jūs to nedarītu, ja jūsu bērni būtu badā?
Nē, nedarītu.
Kāda savaldība.
Jūs klusi iegultos savā kapā.
Kamēr šeit sēžat, mani zelta apmetņi ieiet jūsu mājās.
Viņi meklē jūsu pieliekamajos visu, kas tur nobēdzināts.
Atrastais tiks atnests un izdalīts pilsētas trūkumcietējiem.
-Tas ir neiedomājami! -Mūs aplaupa!
Kronis jūs neaplaupa, tā ir jūsu nodeva.
Un šis vakars ir mācība par to,
ko no jums sagaidu - tagad un turpmāk.
Labu nakti.
Augstība.
No... Manderlijiem?
Sīrs Torens Manderlijs,
jūsu pazemīgais kalps.
Vai tā jūs smaidāt pazemībā, sīr Toren?
Apbrīnā par labi izspēlētu kārti.
Mana sardze viesosies arī jūsu namā.
Un esmu to pelnījis kā jebkurš cits.
Gājiens ir drosmīgs, un mazļaudis gavilēs.
Varbūt pat aizmirsīs,
ka maizes trūka jūsu blokādes dēļ.
Bet ticiet man, sīr Toren.
Mana atmiņa ir gara.
Viņi turēs ļaunu prātu.
Tirgoņi un sīki augstmaņi.
-Viņi zina, ka ir vainīgi. -Tas mani uzjautrina.
Tas brīdi palīdzēs dažiem,
bet neko nedos pārējiem.
-Tas ir tikai žests. -Jā, un žestiem ir svars.
Bet tev ir taisnība, tas nav risinājums.
Pēc tā es sūtīšu tevi.
Lido uz Ieleju.
Džeine neatsūtīja zobenus.
Lai samaksā naudā.
Šis uzdevums man iet pie sirds.
Dižos namus sasaukšu te.
Atgriezies ar zeltu vai tā solījumiem,
citādi viss būs velti.
Tu esi tikusi tik tālu, tomēr vēl nezini, kas tu esi.
Ja nevaru pārvaldīt pilsētu, kā lai man uztic pārvaldīt valsti?
Iekarotājam bija trīs pūķi.
Tev ir seši. Tāds spēks nav iedomājams.
Kāpēc jāgrābsta zelts pa kaktiem?
Dorna var būt tava.
Un tad Esosa un Brīvpilsētas.
Ji Ti bagātības.
Pie pasaules malas esot pilsēta, kur cilvēkiem ir spārni.
Reiz sapņoju tur nokļūt un viņus redzēt.
Viņi mums kalpos, viņi kalpos tev.
Tava impērija būs nesagraujama.
Un mūsu bērni tajā valdīs visu mūžību.
Tu iztēlo mūs kā laupītājus, kā tos pirātus, kas mūs vajā.
Drīzāk kā dievus, Rinīra.
Tādus, kādiem mums ir lemts būt.
Kā prasa pareģojums.
Vai tāds vienmēr nav bijis pūķu solījums?
Senās Valīrijas sapnis?
Mans tēvs teica, ka pūķi
ir vara, ar kuru cilvēkam nevajag rotaļāties.
Tavs tēvs.
Viņš bija krietns vīrs.
Es esmu viņu pieņēmis.
Bet viņš atteicās no pūķa.
Viņš netiecās pēc diženuma.
Viņš zināja, ka varas var būt par daudz.
Senās Valīrijas sapnis beidzās ar Postu.
Saņemsim grožos Karaļostu,
pirms ceļam acis uz apvārsni.
Augstība.
Tev tik un tā jānonāvē Dīrons!
Jūs esat nogurusi.
Tai gultā nespēju gulēt.
Varbūt vajag jaunas cisas.
Varbūt.
Jūs aprokat savas sēras.
Es nejūtu sēras, nejūtu neko.
Tomēr nē. Manī ir dusmas.
Dusmas, ko nevaru noslāpēt.
Es tādas pazīstu.
Es atradīšu tos, kas nonāvēja manus dēlus, Misārij.
Tā būs.
Lai septons atsaka.
Šī būs jūsu svaidīšana.
Rinīra!
Esmu bijusi projām pārāk ilgi.
Bet mēs beidzot esam kopā!
Uzurpatori ir sagrauti, un es sēžu savā tronī.
No šī brīža es valdīšu apdomīgi.
Ar spēku un žēlsirdīgi arī.
Kā pieklājas jūsu karalienei.
Lai to apliecinātu, es nesu jums remdinājumu.
Par godu manam tēvam, kurš nāca pirms manis.
Dievi ar tevi.
Augstība.
Ja drīkstu.
Nāciet.
Ieceļot Adamu par bruņinieku, jūs viņu nosaucāt par Hallu, nevis Velarionu.
Mēs runājām, ka viņš un Alīns tiks atzīti.
Ja kavēšanās ir ceremoniāla...
Man žēl, Korlīs, bet šobrīd es nevaru darīt tā, kā lūdzat.
Es esmu atdevis pilnīgi visu, jums kalpojot.
No manas pils palikuši pelni.
Un tas ir viss, ko lūdzu pretī.
Jūs labi zināt runas, kuras vajājušas manus dēlus.
Es tikko sāku valdīt.
Es vēl nevaru atļauties celt gaismā tos...
kas dzimuši ārpus laulības.
Jūs apvainojat manu namu,
lai izskatītos tāda, kāda neesat.
Man jādomā par Džofreju.
Es stingri iebildu, kad apšaubīja jūsu pašas laulību.
Jā, un es jums pateicos, par to un daudz ko citu.
Bet man pievērstas visas acis.
Varbūt kādreiz, kad uzmanība nebūs tik liela...
Jums ir kauns.
-Šeit runa par likumību. -Jūsu dēls Džofrejs...
ir bastards.
Jūsu dēls Luserīss, kuru pieņēmu par mantinieku...
-bija bastards. -Valdniek.
Jūsu dēls Džasirīss dzīvoja un nomira kā bastards!
Pasakiet skaļi, kāpēc jūsu bērni pelnījuši to, kas maniem tiek liegts.
Helīna aizgāja uz Dievmežu - paldies.
Tavs dēls Dīrons ir šajos mūros.
Cik sen?
Viņu atveda pirms divām dienām,
saņemtu gūstā, kad tavs brālēns padevās.
Un ko tu...
domā ar viņu darīt?
Pienāktos nocirst galvu, bet...
viņš nav piedalījies savu brāļu nodevībā.
Viņš darīja tikai to, ko lika vecākie.
Tāpēc es viņu sūtīšu uz ziemeļiem, uz Mūri.
Viņš te vairs neatgriezīsies,
bet paliks dzīvs.
Tu gaidi pateicību?
Es redzu, ka esi žēlsirdīga.
Tomēr sēroju par to, kā varēja būt.
Viņu vēl mazu aizsūtīja aizbildnībā,
zēns man ir gandrīz svešs.
Cik zinu, viņš visu ir uzņēmis ar drosmi.
Ļauj viņu satikt.
Tu pievienosies Naktssardzei un tur nokalposi mūžu.
Tas ir grūts ceļš, bet tas ir godinoši.
Tevi nekas nesatrauc - cik žēl. Tava māte ir šeit.
Nevairies no savām jūtām.
Vismaz šo reizi, pirms garā ceļa.
Aiciniet karaļa atraitni.
Viņa ir klāt.
Paskaties.
Tu viņu nepazīsti.
Tas nav Dīrons.
Kas tu esi?
Runā!
Viņš mani piespieda. Es lūdzos.
Kas tevi piespieda?
Ormunds Haitauers.
Man izbalināja matus.
Teica, ka man jātēlo princis.
Pat ja viņa mani dedzinātu pūķugunī.
Ka jāklusē, citādi viņš pakārs manu māti...
Īsto māti.
Viņa nav karaliene, Augstība.
Tikai valdniece, un mūsu ļaudis ir tirgoņi.
Ormunds ir mani piekrāpis.
Tavs īstais dēls, bez šaubām, ir pie viņa.
Vai viņam likās, ka es to neatklāšu?!
Kas tā par spēli?
Augstība. Mani sūta ar ziņu: mūsu darbi ir gandrīz galā.
Haitaueru krāsas ir novāktas no sienām.
Sadedziniet.
Augstība. Pie vārtiem ir pūķu kopējs.
Kas noticis?
Haitaueru pulks ieņēmis Tambltonu.
Ko?!
Viņi pārņēmuši ielas;
pilsētnieki ir gūstā.
Un jaunais pūķis?
Viņi to ieveda aiz vārtiem.
Es vienīgais aizbēgu.
Es viņus nosvilināšu.
Bet līdz ar viņiem sadedzināsiet savus ļaudis,
mātes un bērnus, kas no jums gaida žēlastību?
Ko Ormunds cer panākt?
Mana roka ir gara.
Viņš nevar uzvarēt.
Tulkoja: Ralph Ballesteros Iyuno