DRAKONO NAMAI
Kaip mūšis?
Laimėtas.
Ką padarei?
Džeisai.
Džeisai?
Ką padarei?
Kaip galėjai?
Kaip galėjai taip pasielgti?
Kaip?
Kaip galėjai taip padaryti?
Atsakyk man.
Kaip galėjai taip padaryti?
Atsakyk man!
Kaip galėjai taip pasielgti?
Jūsų Malonybe. Jūsų Malonybe, palikite jį.
Turite palikti jį, Jūsų Malonybe.
Kaip drįsti mane liesti?
Kaip drįsti?
Mano karaliene.
Aš jus nuvyliau.
Turiu sumokėti gyvybe.
Ir kuo tai padėtų?
Ar tai pažadintų mano sūnų?
Ar tai pakeistų tiesą apie jo ir tavo kvailumą?
Ir jūsų!
Visi jūs, kurie žinojote, ką padarė Džaseris, ir tylėjote.
Argi ir jūs nenusipelnėte mirties? Argi neišdavėte savo karalienės?
Lorde Korlisai!
Ramiai.
Padėkite...
Mano ponia.
Padariau baisų dalyką.
Kodėl čia atėjai?
- Įvyko mūšis. - Regis, princas Džaseris mirė.
Tuojau pat eik.
Ten buvo laivų ir dūmų.
Aš tik norėjau padėti, bet Avinvagis išsigando...
Man nerūpi.
Turėjai būti laive į Pentosą...
Man reikia prieglobsčio, mano ponia.
- Neturiu kur daugiau eiti. - Kaip drįsti? Prieglobsčio?
Pabėgai iš mano globos ir atnešei nelaimę man ant slenksčio.
- Karalienė tavęs ieškos. - Niekas nematė, kad tai buvau aš.
Sakyčiau, visiškai praradai nuovoką,
bet abejoju, ar kada nors jos turėjai.
Daugiau čia negrįžk.
Tai norit drakono ar ne?
Pati sakėt, kad buvot apgauta tardamasi su karaliene.
Laikyta kvaile.
Norėjot apsaugos. Dabar ją siūlau.
Veigar yra laisvėje.
Avinvagis jau seniai gyvena čia.
Jūsų mes prašom tik...
Nematyt.
Veilas didžiulis.
Negaliu sutrukdyti drakonui gyventi ten, kur jis nori.
Nenoriu tavęs daugiau matyti.
Papasakosiu apie baisų karą
Dėkokim savo laimės akmenims
Jų dešimt tūkstančių Bet mūsų buvo daugiau
Ir prispaudėm juos prie kruvino kranto
Dabar nebematyti vandens dugno
Ei, ei, ei
Nes ežeras pilnas jų kaulų
Ei, žuvų pašaras, žuvų pašaras Žuvų pašaras, žuvų pašaras
Sudaužyti į šipulius
Žuvų pašaras, žuvų pašaras Žuvų pašaras, žuvų pašaras
Mes paskandinom sušiktus Grinsus
Papasakosiu apie gudrią klastą
Kaip tai nutiko?
"Eimondas artėja", sakė jie "Bėk greičiau"
Su viena sveika akimi jis atrodo kaip šiknius
O mes turim Deimoną Tai susikiškit
savo drakoną sau į šikną
Seras Simonas Strongas, Jūsų Malonybe.
Na, na, na.
Primena senus laikus...
Kai Upių žemė klestėjo. Muzika, mėsa ir jauni stiprūs vyrai.
Ir kuris iš šių malonumų atvedė tave pas mus per girias ir slėnius?
Atnešu dovanų, pagerbdamas jūsų pergales prie Raudonosios Šakos ir ežero kranto.
Geriausias vynas iš Strongų rūsių.
Vynas!
Ir žinia jums.
Nuo karalienės.
Jūsų Malonybe?
Ar kas nors negerai?
Sosto įpėdinis mirė.
Esu kviečiamas į Karaliaus uostą užimti Geležinį sostą mūsų karalienei.
Įsakau žygiuoti į pietus ir ten susitikti su manimi.
Siųskit vyrų saugoti Harenholo, žygiuokite su didele jėga.
O kai Reinira užims Geležinį sostą,
pasiųsime drakonus išvalyti dangų virš jūsų.
Būkite gudrūs, būkite tvirti.
Nukirskite kiekvieną, kuris dar priešinsis.
Mes būsime karalienės kumštis.
Niekas prieš mus neatsilaikys.
Į Karaliaus uostą!
Už dieną, kai vėl susitiksime.
Karaliaus uostas!
Mačiau, kad tavo atvykimas buvo pabaigos ženklas.
Ko pabaigos?
Daugelio dalykų.
- Ir kitų pradžia. - Padėkočiau už pagalbą,
bet dar nesuprantu, koks buvo tavo tikslas.
Pasitarnavau karalienei.
Atvedžiau jai 40 000 upių krašto vyrų.
Pasakyk jai...
Kad noriu Harenholo.
Ten pragyvenau visą gyvenimą,
ir mačiau, kaip jis ėjo iš rankų į rankas, bet niekas jo nebrangino.
Kodėl jis negalėtų atitekti man?
Neturi nei garsios pavardės, nei titulo, nei kilmingo vyro.
Karūna pribuvėjoms nedalijama.
Ir tu manai, kad aš tik pribuvėja?
Pakalbėsiu su ja. Gal ji galės tau skirti kitokį atlygį.
Kitokį atlygį.
Prašau maisto, o tu siūlai rubinus.
Kad ir kiek jie verti,
alkio jie nenumalšins.
Grįžk namo, Deimonai.
Ir daugiau negrįžk.
Prisimink, ką tau sakiau.
Daugelis jau buvo palaikę mano senelį mirusiu,
bet visi klydo.
Mes jį rasime.
Tu...
Pažinojai jį vaikystėje.
Jis buvo griežtas.
Bet švelnus.
Bent jau man.
Jis mylėjo mano močiutę
labiau, nei daugelis vyrų myli savo žmonas.
Manau, dėl jos
jis mėgino tave pamiršti.
Tavo brolis man pasakė.
Mes nebuvome vien prisiminimai, kuriuos galima pamiršti.
Ne.
Jis irgi išdidus.
Net per daug.
Užsispyręs.
Tą jo pusę...
Žinau.
Žinojau.
Kol kas to nesakysiu.
O tavo sužadėtinis?
Kartu augome nuo vaikystės.
Pavargau nuo netekčių, Alinai.
Jis irgi ieško.
- Panašu, kad mažiau skauda. - Ne, neskauda mažiau.
Nebeprašot aguonų pieno.
- Nes aš su tavim nekalbu. - Supratau.
Jūs dar įsiutęs, kad išgelbėjau jums gyvybę.
Mūsų pagrobėjams išdavei, kas aš esu.
Kuriuos be reikalo suerzinote, Jūsų Malonybe.
Jie ketino jus nužudyti.
Bent jau dabar keliaujame teisinga kryptimi, link kranto.
Taip. O kas bus, kai ten atvyksime?
Kai mus nutemps prieš Reinirą ir jos suknistą išsišiepusį dvarą?
Kas yra?
Matau tik kelią už mūsų, bet nenustebčiau, jei ten...
Ką gi čia turime?
Klydau. Vis dėlto nustebau.
Tas mulkis Tailandas Lanisteris iš tiesų įtikino
Triarchiją stoti prieš Reinirą.
Tik panašu, kad jiems sekėsi ne itin gerai.
Grąžinkite juos vidun!
Girdėjot! Vidun!
Regis, mūsų kelionė į Drakono Uolą šiek tiek užsitęs.
Jūsų Malonybe.
Reikia skubiai slėptis miške.
Turiu aukso nusipirkt vietą laive.
- Galime traukti į Daskendeilą. - Vykstame į Rukrestą.
Būtų protinga tos vietos vengti. Mus gali vėl pagauti.
Ten yra Koulo įgula, ar ne? Jie bus man ištikimi.
Bet kelias ten, Jūsų Malonybe, ilgas ir pavojingas.
Jei čia pergalė...
Tikiuosi daugiau tokios nepamatyti.
Alinai, dabar galiu tau duoti tik savo vardą.
Bet man jis vertesnis
už kalną aukso.
Noriu kalbėti su vadu Lardžentu.
Tai kalbėkite, Jūsų Malonybe.
Atsiprašau, kad trukdau jūsų Auksiniams apsiaustams, bet...
Reikalas rimtas.
Jei tai pasklistų, visiems įsivėlusiems grėstų mirtis.
Reinira grįžta.
Iš kur tai žinote?
Kol princo regento nėra,
karalienė Heleina valdo miestą.
Taikos labui ji ketina leisti Reinirai įžengti į Raudonąją pilį,
o tada užimti sostą.
- Kai kas tai pavadintų išdavyste. - Kai kas.
Klausimas toks. O jūs?
Pats maištininkas princas.
Ką čia veiki?
Mano prince, ką tik grįžome iš Harenholo.
Ir iš Ryklės.
Nesame tikri, ar reikėjo ten vykti.
Nutiko siaubingas dalykas.
Karalienė norėjo, kad pultumėte arba vytumėtės Veigar.
O gal klystu?
Eimondas nepasirodė.
Ir jūs laukėte tik dvi dienas, o tada atsisakėte savo užduoties.
Adamas irgi išvyko.
Pagalvojome, kad galėjo įvykti nesusipratimas.
Nežinojau, kad Jos Malonybė, karalienė, iš jūsų reikalavo
šiuo ar bet kuriuo kitu metu...
Jūsų nuomonės.
Bet tuose miškuose kažkas negerai.
Sakau jums.
Girdėjome įvairiausių garsų, lyg balsus. Aš mačiau...
Jūs suklydote. Visi trys.
Ir ši klaida mums brangiai kainuos. Ten palikau įgulą ir savo žmones.
Ten buvo moteris, ji atnešė žinią apie mūšį.
Maniau, kad ji meisterė,
o gal ragana.
- Kur jūsų bendražygis? - Su ledi Beila, grįžo į Ryklę.
Ar turėtume grįžti į Harenholą, mano prince?
Ji viduje?
Po Džeiso ji nenorėjo rodytis.
O tuo metu kalvis ir girtuoklis
leido Eimondui Vienaakiui ištrūkti jiems iš rankų.
Ji gedi. Ar abejoji jos sprendimais?
Ne jos. Jų.
Ir tavo.
Palikau tave čia kaip kalinę.
Nors išsižadėjai pažado, kurį man davei.
Link karūnos praslydai kaip ungurys.
Prisipažįstu, neįvertinau tavo slidumo.
Provokuok mane kiek nori.
Turiu karalienės pasitikėjimą, o tu to dar nenusipelnei.
Karalienė - mano žmona.
Tai kodėl dar labiau padidinai jos kančią?
Kas yra tarp mūsų, tavęs neliečia.
Kokį žaidimą žaidi?
Keršiji už tikras ar tariamas skriaudas?
Ar čia tūnai tam, kad smogtum man?
Ne viskas sukasi apie tave, Deimonai.
Eimondo buvimo vieta nežinoma?
Ar manai, kad karalienės sprendimas buvo teisingas?
Kitaip jai netarnaučiau.
Ji per daug pastatė ant Alisentos Haitauer žodžio.
Taip. Aš jų susitikime nedalyvavau.
Kaip visi žino, jos kartu augo.
Ar manai, po visko, kas nutiko,
kad tarp jų dar liko koks nors ryšys?
Galbūt.
Ar tai tave skaudintų?
Man rūpi tik karalienė.
- Haitaueriams nejaučiu jokio palankumo. - Dėl to sutariame.
Nors manau, kad Alisenta iš prigimties yra sąmokslininkė,
o ne ta, kuri atvirai apgaudinėja.
O gal tik įrankis.
Atleiskite, mano prince.
Atrodo, Veigar buvo pastebėta paliekanti Karaliaus uostą,
skrendanti į Upių žemę.
- Praneščiau karalienei, bet... - Aš eisiu.
Jūsų Malonybe!
Įtampa didžiulė.
Manau, geriausia būtų, kad daugiau nenutoltumėte nuo mano globos.
Noriu pasikalbėti su rūmų sargybos vadu seru Sorenu.
- Kur jį rasti? - Jis gali būt bet kur.
- Galiu perduoti jam žinią. - Ačiū. Ne.
Pasirūpink, kad Mažosios tarybos menė būtų saugi.
- Ten sušauksiu posėdį. - Jūsų Malonybe?
Aš įsakau.
Tuojau pat, sere Rikardai.
Kaip pageidaujate.
Jis žuvo kovodamas už savo karalienę.
Kaip pats ir norėjo.
Jis nepakluso man.
Taip elgiasi sūnūs.
Ten buvo dar vienas drakonas.
Beila sako, Avinvagis.
Laukinis drakonas?
Jis turėjo raitelį.
Tai neįmanoma. Laukinio drakono prijaukinti neįmanoma.
Jie užpuolė Mėnulę ir nuviliojo Džeisą į mirtį.
Kaip Grinsai prisiviliojo dar vieną?
- Noriu, kad juos rastum. - Bus padaryta.
- Bet pirma yra svarbesnių reikalų. - Ne, tam neturiu jėgų.
Veigar paliko Karaliaus uostą.
Berniukai, kurie...
Prie manęs glaudėsi, kurie...
Slėpė savo mažus veidus mano sijone, yra negyvi,
kad aš galėčiau sėdėti kardų soste.
Leisi jiems mirti veltui?
Aš tai mačiau, Reinira.
Harenhole.
Tamsą šiaurėje. Ledo ir ugnies giesmę.
Mačiau merginą sidabriniais plaukais tolimoje dykumoje,
o prie jos buvo drakonai.
Esu tokia pavargusi.
Ne, ne.
Bet jeigu tai tiesa,
tai, ką tau pasakė mano brolis...
Jei tai būtų tiesa,
ką tada darytum?
Na.
Atsiprašau?
Koks darbštus mažas padarėlis.
Šen ir ten, tiek daug reikalų.
Verčiau prisiminkite, kas jūs esate, lorde Džasperai.
Puikiai prisimenu, kas esu.
Ir jus prisimenu, Jūsų Malonybe.
Skynėtės kelią į valdžios menes, dar būdama mergaitė.
Tokia jauna.
Tokia drąsi.
Ištikimai tarnavau Viseriui. Ištikimai tarnavau šiai karalystei.
Darėte tai, ką privalėjote.
Niekas to nepaneigs.
Gyvenimas trumpas, dievai žiaurūs.
Visi griebiamės malonumų, kol pasaulį gaubia tamsa.
Jūs, pavyzdžiui.
Patyrėte daug malonumo
su seru Kristonu...
Argi ne?
Lorde Džasperai.
Daug malonumo.
Už tai gresia mirtis.
O kokia bausmė jums už slaptą susitikimą su Miesto sargyba?
- Ką jūs ten veikėt? - Lorde Džasperai. Prašau.
Pakartokite.
Ką?
Maldaukite manęs.
Ne.
Ne! Ne!
Ne!
Ne, ne, ne.
Lorde Džasperai.
Orvailai. Gerai.
Panašu, kad turime išdaviką.
Ketinau jus kviesti, sere Sorenai.
Ją reikia uždaryti ten, kur nekels rūpesčių.
- Didysis meisteri, maldauju. - Paklauskite, kur ji buvo prieš valandą.
Nežinau, kur ji galėjo būti,
bet žinau, ką čia mačiau savo akimis. Suimkite jį.
Jis drįsta pakelti ranką prieš karaliaus motiną!
Karalienė motina mus išdavė.
- Mane perspėjo jos prisiekęs sargas. - Eisite su mumis, lorde Džasperai.
Aš esu teisingumo kalvis, dėl dievų meilės.
Atstokite!
Esu tau skolinga, didysis meisteri.
Nežinau, ką padarėte, Jūsų Malonybe.
Bijau, kad tai buvo iš nevilties.
Nuoširdi užuojauta, Jūsų Malonybe.
Dėl šios tragiškos nelaimės.
Dabar skrendu į Karaliaus uostą.
Jūsų Malonybe, juk neketinate...
Karalienės žodžiai - ne dviprasmybė, lorde Bartimosai.
O jūs?
Skrisiu su savo vyru ir su naujaisiais raiteliais kaip sargyba.
Puiku, bet į pilį ant drakono neįskrisite, mano karaliene.
Velarijonų kariuomenė išblaškyta.
- Jie jūsų negins. - Ji turi mane.
Eimondas skrenda į Harenholą, kaip žadėjo Alisenta.
Kai jis grįš, mūsų proga bus praleista.
Atleiskite, mano karaliene, bet tai kvepia spąstais.
Jei taip, tebūnie. Man gana kalbų.
Tegul seras Lorentas pats pasirenka, kaip mirs.
Manau, jums to prireiks.
Tikiuosi, paimsite mane.
Prisiminkit, kuri iš mūsų buvo ištikima.
Kol manęs nebuvo, daug kas pasikeitė.
Ėmei klausyti naujos patarėjos.
Ji daug dėl mūsų padarė.
- Dėl manęs. - Tą ir matau.
Man nereikia tavo pritarimo.
Tai buvo tik pastaba.
Mano prince. Jūsų Malonybe.
Sairaksai!
Šiandien Karaliaus uostas pasitinka savo karalienę.
Skraidysi priedangoje. Laikykis atokiau ir stebėk.
Neleisk niekam artintis iš oro. Ar pakankamai aišku?
Taip.
Budėk, kol atsiųsiu žinią.
Tau visiškai nereikės
nei galvoti, nei spręsti, nei ką nors siūlyt.
- Ne, Jūsų Malonybe. - Ne.
Kai miestas bus paimtas, vėl sutelksime dėmesį į Veigar.
Nuo šios akimirkos viskas turi vykti pagal planą.
Nenuvilk manęs.
Heleina.
Keista.
Dabar ne tas metas.
Reinira atvyksta.
Tu man reikalinga.
- Ar bus mūšis? - Ne.
Ne. Leisime jai įeiti, o paskui pabėgsime.
Tu kalbėjaisi su ja.
Bet mane sulaikė. Regis, seras Rikardas mane išdavė.
Turime atšaukti sargybinius ir rūmų sargybą.
Jie pamanys, kad išprotėjai.
- Bet karalienės klausys. - Tu esi karalienė.
Heleina, tu esi karalienė. Greičiau.
Sakei, kad mano tėvas persigalvojo.
Tu pavertei Eigoną karaliumi, tu, seras Kristonas, mano senelis ir septonas.
Padariau klaidą.
Bet tu jį girdėjai.
Ar girdėjau, ar ne, dabar jau nebegaliu pasakyti.
Bet, Heleina...
Tu man sakei, vos prieš kelias dienas,
kad buvai laimingesnė prieš karaliavimą.
Tai žodžiai, perskrodę mane lyg ietis.
Dabar galvoju ne apie tai, ko tu nusipelnei,
o apie tai, kas tave pradžiugintų. Išgelbėsiu tave.
Man rodos, norėčiau auginti vištas.
- Mano karaliene. - Jūsų Malonybe.
Tu. Kas tavo kapitonas?
Seras Fredrikas, Jūsų Malonybe.
- Ar kas nors negerai, Jūsų Malonybe? - Turi palikti savo postą,
sere Fredrikai, karalienės Heleinos įsakymu.
Turim įsakymą, Jūsų Malonybe.
- Pulsim visus drakonus, išskyrus Veigar. - Įsakymas atšauktas.
- Bet princas regentas... - Princas regentas paliko miestą.
Dabar jūsų valdovė yra karalienė.
Neleisiu sužeisti nė vieno padaro.
Artėja Reinira Targarienė, sere Fredrikai.
Ji atvyksta su princu Deimonu ir kitais.
Karalius atsisakė sosto,
o pats princas regentas pabėgo iš miesto.
Kausitės ir sudegsite, o kartu su jumis ir Karaliaus uostas?
Ar leisite jai įžengti ir tikėsitės taikos?
Jos sūnūs visada buvo geri.
Sere Fredrikai.
Į Harenholą.
Į Harenholą!
Drakonas!
Ieškau Deimono Targarieno.
Prisipažįstu, jūsų nesitikėjome.
Trauk kalaviją.
- Jūsų Malonybe, aš neturiu kalavijo. - Tada pasiimk!
Nenoriu jums priešintis.
Jau daug metų nesu laikęs ginklo rankoje.
Veikiausiai yra kitas būdas, kaip galėtumėte pasitenkinti.
Kariuomenė išžygiavo.
Jums niekas netrukdo...
Tėve!
Padėk man.
Padėk.
Leiskis, Karaksai.
Alisenta ištesėjo pažadą.
Tikrasis išbandymas laukia viduje.
Nebijokite!
Atėjau viską ištaisyti.
Palauk.
Kas dar drįsta mūsų namuose sukilti prieš mus?
Jūsų Malonybe?
Stot!
- Kur Eigonas? - Tau tai nerūpi.
Turiu su juo reikalų.
Tas išsišokėlis per bailus stoti prieš savo karalienę?
Jūs akiplėšos, tą pripažįstu.
Akiplėšos arba kvailiai.
Viskas priklauso nuo to, laimėsiu ar pralaimėsiu.
Šito dar nebuvau matęs.
Laikykis prie manęs, Reinira.
Malonu susitikti, sere Lutorai.
Miesto sargyba prisimena savo vadą, Deimoną Targarieną.
Ir karalienę Reinirą, vienintelę tikrąją Geležinio sosto paveldėtoją.
Sargybiniai prie vartų jau metė ginklus.
Darykite tą patį, arba žūsite kaip išdavikai.
Princas regentas to netoleruos.
- Ir Karaliaus padėjėjas! - Suimkite juos!
Ir kartu visus, kurie nešioja Haitauerių ženklą.
Esu tau dėkinga, sere Lutorai.
Būtent princas Deimonas davė man šį auksinį apsiaustą.
Prieš dvidešimt metų.
Žinojau, kad vieną dieną vėl jus pamatysiu.
Gaila, kad negaliu pasakyti, jog buvau tikras dėl jūsų.
Tai jūsų sostas, mano karaliene.
Dar ne.
Atveskite Eigoną!
Uzurpatorių!
Pas mane!
- Jo čia nėra. - Tai kur jis?
Nežinau.
Prisiekiu.
Jis pabėgo, o kartu ir šnabždesių meistras.
Kaip patogu.
Likau čia, kai Eigonas užėmė sostą.
Nesu riteris. Bijojau dėl savo gyvybės.
Bet padariau, ką galėjau, tai gali patvirtinti karalienė motina.
Jos čia irgi nėra.
Prisiekiau ištikimybę teisėtai Viserio paveldėtojai,
karalienei savo krauju.
Jei uzurpatorius pabėgo, turime kirsti galvas, kaip pats žinai.
Nors man ir sunku pakelti ranką prieš meisterį.
Jei reikia, nužudykite mane.
Bet galiu jums pasiūlyti kitą, kuris jus labiau patenkintų.
Šitaip neištrūksime.
Paleiskite juos.
Tuoj pat, mano prince.
- Kas nutiko? - Orvailas išdavė tave.
Net malonu žiūrėti, kaip puolėte vieni kitus lyg vorai.
Čia jos darbas.
Tos klastingos kalės.
Dar pakalbėk, ir pirma nukirsiu pimpalą, o ne galvą.
Vien savo malonumui.
Jei būtumėte toks malonus, mano prince.
Dovana jums, jei kada nors grįžtumėte.
Nuo lordo Lariso Strongo.
Lordas Meriveteris ir ledi Fel.
Įkalinti už tai, kad liko ištikimi savo priesaikai.
- Ledi Fel. - Mano karaliene.
Lorde Meriveteri. Esu tau dėkinga.
Teisingumo kalvis, kuris rengė sąmokslą su uzurpatoriumi.
Už tai kabėsi!
Jei nesudegsi.
Kas iš tavo tarybos dar liko gyvas?
Žiurkės juodosiose kamerose užaugo neįprastai didelės.
Nieko daugiau ir nesitikėjau.
Klaupkis.
Spėju, visi kiti negyvi.
Eigonas pabėgo, bet mūsų senas draugas gali stoti jo vieton.
Tiesiog baikime tai, gerai?
Jie žiūri.
Jei nori valdyti, parodyk jiems, kad nesvyruoji.
Nežinau, ar sugebėsiu.
Tegul tai padaro Deimonas.
Bent apsaugok mane nuo kapojimo.
Jei tavo tėvas matytų, kuo tai baigėsi...
Jis nebūtų to įsivaizdavęs.
Daugiau nė žodžio.
Šią akimirką tu tapsi karaliene.
Aš stengiausi, kiek...
Pasakykite mano žmonai, kad ir kas...
Traukitės!
Pasitraukite!
Vertė: Lukas Vilkoncius