PŪĶA NAMS
Bet kauja?
Uzvarēta.
Ko tu izdarīji?
Džeis.
Džeis?
Ko tu izdarīji?
Kā tu varēji?
Kā?
Kā tu vari man to nodarīt?
Atbildi man.
Kā tu varēji?
Atbildi man!
Kā tu varēji?!
Augstība, nevajag.
Jums viņš jāatstāj.
Neuzdrīksties man pieskarties!
Neuzdrīkstieties!
Augstība.
Esmu jūs pievīlis.
Man jāatdod dzīvība.
Un kāds no tā labums?
Tas piecels manu dēlu?
Vai tas var labot viņa muļķību, un jūsējo?!
Un jūsu!
Jūs zinājāt, ko Džasirīss dara, un klusējāt!
Jums nav jāatdod dzīvības, jūs neesat nodevuši karalieni?!
Valdniek Korlīs!
Ššš.
Palīdziet!
Valdniec.
Es esmu kļūdījusies.
Kāpēc nākat?
-Es biju kaujā. -Princis Džasirīss esot miris.
Jums jāiet prom.
Tur bija kuģi, dūmi,
es gribēju palīdzēt. Bet Aituzaglis nobijās, un...
Man vienalga.
-Jums bija jābūt ceļā uz Pentosu ar... -Es lūdzu patvērumu. Valdniec.
-Man vairs nav, kur iet. -Kāda nekaunība - patvērumu!
Jūs aizbēgāt un tagad atvedat pie manis nelaimi.
-Karaliene jūs medīs. -Viņa nezinās, ka tur biju.
Es teiktu, ka jums zudis prāts,
bet diez vai jums tas ir bijis.
Vairs nenāciet.
Jūs pūķi vairs negribat?
Jūs teicāt, ka esot piekrāpta norunā ar karalieni.
Piemuļķota.
Jūs gribat aizstāvību, es to piedāvāju.
Vagāra kaut kur klīst.
Aituzaglis jau sen šeit mitinās.
Es tikai lūdzu...
pievērt acis.
Ieleja ir plaša.
Es nevaru liegt pūķim tajā dzīvot.
Bet jūs... vairs negribu redzēt.
Par niknu karu stāsts mans būs
Kur veiksme smaida mums!
Kad naidnieks nāca tūkstošos
Mēs krasta klintīs dzinām tos
Nu ūdens vietā asins posts
Hei, hei, hei
Un dūņās iemalts pulks!
Hei! Zivis rij! Zivis rij! Zivis rij! Zivis rij!
Bars ir izšķaidīts!
Zivis rij! Zivis rij! Zivis rij! Zivis rij!
Līdz ūdens atkal tīrs!
Par gudru viltu stāsts mans bij'
Un kā tas gadījās!
Ja kāds vēl kaujas laukā kust,
Kur balo kauli, ķidas pūst
Tad mūsu Dīmons zinās grūst...?
Tam pūķi pakaļā!
Sīrs Sīmons Strongs, Augstība.
Paskat, paskat, paskat.
Nāk prātā vecie laiki,
kad Upeszemēs bija uzplaukums. Mūzika, gaļa un... vīrišķīgi jaunekļi.
Un kurš no šiem priekiem jūs atvedis šurp pāri ielejām?
Es vedu dāvanas par godu uzvarām pie Sarkanā Atzara un ezera krastos.
Labākais vīns no Strongu pagrabiem.
Vīns!
Un ziņa jums.
No karalienes.
Augstība?
Kaut kas noticis?
Kroņprincis miris.
Mani sauc uz Karaļostu atgūt troni karalienei;
ejiet uz dienvidiem, un tiksimies tur.
Lai vīri nocietina Hārenholu, ar pienācīgu spēku.
Kad Rinīra jau sēdēs Dzelzs tronī,
mēs sūtīsim pūķus.
Esiet viltīgi, esiet droši,
iznīciniet katru, kas vēl pretojas.
Mēs būsim karalienes dūre.
Neviens mūs neapturēs.
Par Karaļostu...
un mūsu tikšanos!
Par Karaļostu!
Jūsu atnākšana bija zīme, ka nāk gals.
Gals kam?
Daudzām lietām.
-Un sākums citām. -Es teiktu paldies,
bet īsti nezinu, ko esi darījusi.
Es pakalpoju karalienei.
Sūtīju 40 tūkstošus upesvīru.
Sakiet viņai...
ka gribu Hārenholu.
Es tur dzīvoju visu savu mūžu.
Tā gājusi no rokas rokā, bet neviens to netur dārgu.
Kāpēc lai es to neprasītu?
Tev nav ne vārda, ne titula, ne augstdzimuša vīra.
Kronis nav radis dāļāt pilis vecmātēm.
Un "vecmāte" ir viss, kas, jūsuprāt, esmu?
Es viņai vaicāšu, varbūt ir... cita atlīdzība, ko viņa tev var dot.
Cita atlīdzība.
Es lūdzu ēst, bet jūs man solāt rubīnus.
Lai cik tie maksātu...
tie neremdēs manu izsalkumu.
Brauc mājās, Dīmon.
Te vairs neatgriezies.
Atceries, ko tev teicu!
Daudzi reiz ticējuši mana vectēva galam,
bet visi ir maldījušies.
Mēs viņu atradīsim.
Tu...
Tu viņu pazini bērnībā.
Viņš... bija stingrs.
Bet vēlīgs.
Man tā šķita.
Mīlēja manu vecomāti tā,
kā tikai retais mīl savu sievu.
Tieši viņas dēļ...
Viņš laikam... centās aizmirst - par jums.
Tavs brālis stāstīja.
Mēs nebijām sīkumi, ko var tā aizmirst.
Nē.
Viņš ir arī lepns.
Līdz galējībai.
Ar stīvu kaklu.
Jā. Tādu viņu...
Pazīstu.
Pazinu.
Es tā neteikšu - vēl.
Tavs saderētais.
Mēs kopā augām.
Man apnicis zaudēt mīļos, Alīn.
Viņš meklē viņu.
-Jums, liekas, mazāk sāp. -Nē, tā nav.
Jūs neprasāt magones pienu.
-Tāpēc, ka ar tevi nerunāju. -Ak tā.
-Vēl dusmojaties, ka izglābu jūs. -Atklāji manu vārdu ienaidniekiem.
Kurus jūs lieki sadusmojāt, Augstība.
Viņi jūs nogalinātu.
Vismaz braucam pareizā virzienā, uz krastu.
Un kas būs, kad tur nokļūsim?
Kad mūs nometīs pie kājām Rinīrai un viņas pārlaimīgo sūdabrāļu galmam?
Kas tur ir?
Es redzu tikai ceļu aiz mums, bet... nebūšu pārsteigts, ja tur...
Kas mums te ir?
Es maldījos, esmu pārsteigts.
Tas pāvs Tīlands Lanisters tiešām pārliecinājis
Triarhiju nākt karā pret Rinīru.
Bet viņiem nav veicies.
Liec viņus atpakaļ būrī!
Jūs dzirdējāt! Iekšā!
Liekas, ceļš uz Pūķakmeni mazliet ievilksies.
Augstība.
Mums jāslēpjas mežā, un ātri.
Man pietiek zelta mūsu kajītei.
-Atgriezīsimies Daskendeilā. -Brauksim uz Krauķa ligzdu.
Tas nebūs prātīgi, mūs atkal saņems gūstā.
Koulam tur ir garnizons, viņi būs man uzticīgi.
Bet ceļš, Augstība, būs garš un bīstams.
Ja šī ir uzvara...
ceru otru tādu neredzēt.
Alīn. Man vairs nav, ko jums dot - tikai vārds.
Un es... to turu lielākā vērtē...
nekā zelta kalnu.
Es meklēju komandieri Largentu.
Es klausos, Augstība.
Piedodiet, ka traucēju jūsu sardzi, bet...
lieta ir nopietna.
Un tā var atnest nāvi visiem iejauktajiem.
Rinīra atgriežas.
Kā tas jums nācis zināms?
Princis reģents ir prom,
Helīna pārstāv viņa varu pilsētā.
Miera vārdā viņa ļaus Rinīrai ienākt pilī
un arī ieņemt troni.
-Daži to sauktu par nodevību. -Daži.
Vai arī jūs?
Pats Dumpīgais princis.
Ko jūs te darāt?
Mans princi. Mēs nākam no Hārenholas.
Un no Rīkles.
Mēs īsti nezinājām, vai iet tur laukā.
Briesmīga lieta.
Karaliene lika uzbrukt Vagārai.
Vai es maldos?
Īmonds neatlidoja.
Un jūs pēc divām īsām dienām metāt visu malā.
Adams arī ir prom!
Mēs domājām, ka tas ir kāds pārpratums.
Šaubos, vai karaliene šajā
vai citā brīdī gaida...
jūsu domas.
Bet tajos mežos kaut kas nav labi.
To es saku.
Mēs dzirdējām skaņas, tādas kā balsis. Es redzēju...
Jūs esat... kļūdījušies,
un kļūda dārgi maksās. Es tur atstāju garnizonu un saimi.
Kāda sieviete atnāca brīdināt par kauju.
Mestre, man likās,
vai... varbūt ragana.
-Kur jūsu biedrs? -Rīklē, ar valdnieci Bēlu.
Vai doties atpakaļ uz Hārenholu, princi?
Viņa ir iekšā?
Viņa nevienu negrib redzēt kopš... Džeisa.
Un tikmēr kalējs un plencis
ļauj Īmondam Vienacim laisties caur pirkstiem.
Viņa sēro. Tu apšaubi viņas izvēli?
Ne viņas. Viņu.
Un tavu.
Es tevi atstāju gūstā.
Laužot solījumu, kuru man devi.
Tu esi aizlocījusies līdz kronim kā zutis.
Atzīšos, ka nenovērtēju tavu glodumu.
Kaitini mani, cik gribi.
Man uzticas karaliene, bet tu...
-to vēl nevari teikt. -Viņa ir mana sieva.
Tad kāpēc tu vēl vairo viņas ciešanas?
Šīs lietas uz tevi neattiecas.
Kas tās par spēlēm?
Atmaksa par īstām vai iedomātām nievām?
Vai tu šeit ieritinājies, lai man dzeltu?
Ne viss ir tevis dēļ, Dīmon.
Īmonds tātad ir nozudis.
Tavuprāt, karaliene spriež skaidri?
Citādi es viņai nekalpotu.
Viņa liek lielu svaru uz to, ko sola Alisenta.
Es... es nedzirdēju viņu sarunu.
Viņas ir kopā augušas, kā visi zina.
Vai domā, ka pēc visa, kas jau bijis,
viņas vēl vieno kādas saites?
Varbūt.
Tev sāpētu?
Man rūp tikai un vienīgi karaliene.
-Neesmu draugos ar Haitaueriem. -Tur es tev piekrītu.
Bet Alisenta ir drīzāk sazvērniece
nekā tik tieša mele.
Vai varbūt ierocis.
Piedodiet, mans princi.
Vagāra redzēta izlidojam no Karaļostas.
Virzienā uz upes zemēm.
-Es ziņotu karalienei, bet... -Es aiziešu.
Augstība!
Gaisotne ir nokaitēta.
Labāk turpmāk palieciet manā tuvumā.
Es gribu runāt ar nama sardzes kapteini.
-Kur viņš ir? -Kas to zina.
-Varu likt viņu uzmeklēt. -Paldies, nē.
Gādājiet, lai Mazās padomes kambaris ir drošs.
-Es sasaukšu sanāksmi. -Augstība?
Tā ir pavēle!
Nevilcinoties, sīr Rikard.
Kā vēlaties.
Viņš krita, cīnoties par karalieni.
Kā bija vēlējies.
Viņš neklausīja.
Dēli tā dara.
Tur bija vēl viens pūķis.
Bēla teica - Aituzaglis.
Savvaļas pūķis?
Ar jātnieku.
Savvaļas pūķi nevar pieradināt.
Viņi uzbruka Mēnessdejai un iedzina Džeisu nāvē.
Kur Zaļie to dabūjuši?
-Tev viņi jāatrod. -Es to izdarīšu.
-Bet vispirms ir svarīgāka lieta. -Nē, man tam nav spēku.
Vagāra ir prom no Karaļostas.
Zēni, kas...
mums ķērās kājās un...
slēpās manu svārku krokās, gāja nāvē
lai varu sēsties zobenu tronī.
Vai ļausi viņiem nomirt velti?
Es to redzēju, Rinīra.
Hārenholā.
Tumsu ziemeļos. Dziesmu par ledu un uguni.
Es redzēju meiteni ar sudraba matiem tālā tuksnesī,
un pūķus pie viņas krūtīm.
Es esmu tik ļoti nogurusi.
Bet, ja tā ir patiesība -
tas, ko tev teica mans brālis...
Ja tas būtu tiesa,
ko tu tad darītu?
Paskat.
Kā, lūdzu?
Cik rosīgs mazs radījums.
Šurp un turp, tik daudz darāmā.
Neaizmirstieties, valdniek Džasper.
Es neesmu aizmirsies.
Un atceros arī jūs, Augstība.
Kā ieslīdējāt varas gaiteņos, kad bijāt jauna.
Tik jauna.
Tik droša.
Es Viserīsam uzticīgi kalpoju, vienmēr un visur.
Jūs darījāt to, kas jādara.
To neviens nenoliegs.
Dzīve ir īsa. Dievi - cietsirdīgi.
Mēs visi meklējam baudījumus, pirms pasaule iegrimst tumsā.
Jūs, piemēram.
Atradāt baudījumu...
Ar sīru Kristonu...
Vai nav tiesa?
Valdniek Džasper.
Daudz... baudas.
Par to pienāktos sodīt ar nāvi.
Un kāds sods pienākas par slepenu tikšanos ar Pilsētas sardzi?
-Ko jūs tur meklējāt? -Valdniek Džasper, lūdzu...
Sakiet to vēlreiz.
Ko?
Lūdziet mani.
Nē!
Nē! Nē!
Nē!
Nē, nē, nē.
Valdniek Džasper.
Orvīl. Labi.
Šķiet, esam pieķēruši nodevēju.
Grasījos jūs saukt, sīr Soren,
viņa jāiesloga, lai viņa vairs nevar kaitēt.
Lielmestr, lūdzu.
Pajautājiet, kur bija pirms stundas.
Es nezinu, kur viņa bija.
Bet zinu, ko te redzēju ar savām acīm. Arestējiet viņu.
Viņš uzdrošinās pieskarties karaļa mātei!
Karaliene māte mūs ir nodevusi.
-Viņas pašas sargs mani brīdināja. -Jūs nāksiet līdzi, valdniek Džasper.
Es esmu Likumu pārzinis, pie visiem dieviem!
Laidiet mani!
Esmu jums parādā, lielmestr.
Es nezinu, ko esat darījusi, Augstība.
Baidos, ka sperat izmisuma soli.
Mūsu dziļākā līdzjūtība, Augstība!
Tik... Tik traģisks pavērsiens.
Es lidošu uz Karaļa ostu.
Augstība, jūs nevarat...
Karalienes vārdos nesaklausu šaubas, Bartimos.
Un jūs?
Es lidošu ar savu vīru un jaunajiem jātniekiem.
Tas viss ir labi, bet jūs nevarat ieņemt pili ar pūķi vien, Augstība.
Velarionu pulks ir izšķaidīts,
-viņi jūs neaizstāvēs, ja jūs... -Vēl esmu es.
Īmonds lido uz Hārenholu, kā Alisenta solīja.
Kad atgriezīsies, iespējas nebūs.
Jūsu Augstība, bet tas ož pēc lamatām.
Ja tā, tad lai tā ir. Man pietiek.
Lai sīrs Lorents pats izvēlas, kā nomirt.
Jums vajadzēs šo.
Es ceru, ka mani izsauksiet.
Atcerieties, kurš no mums bijis uzticīgs.
Daudz kas ir mainījies, kopš devos prom.
Tev ir jauna padomniece.
Viņa daudz ir palīdzējusi.
- Arī man. -Tā noprotu.
Man nevajag tavu piekrišanu.
Tas bija novērojums.
Mans princi. Augstība.
Sīraksa!
Šodien Karaļosta uzņems karalieni.
Jūs sargāsiet debesis. Turieties nomaļus
un neļaujiet nevienam tuvoties no gaisa. Vai saku pietiekami skaidri?
Jā.
Palieciet sardzē, līdz sūtīšu ziņu.
Jums nevienu brīdi nebūs vajadzības domāt
vai pieņemt lēmumus, vai spriest.
-Nē, Augstība. -Nē.
Kad pilsēta būs ieņemta, atgriezīsimies pie Vagāras.
No šī brīža visam jānotiek kā plānots.
Nepieviliet.
Helīna.
Helīna!
Cik savādi.
Nav īstais gadalaiks.
Rinīra tuvojas.
Nāc palīgā.
-Vai būs kauja? -Nē.
Nē. Mēs viņai ļausim ienākt un bēgsim.
Jūs esat runājušas.
Bet es kavējos. Liekas, sīrs Rikards ir mani nodevis.
Jāaizsauc sargi no aizsargmūra un nama sardzes.
Viņi teiks, ka esat jukusi.
-Bet klausīs karalieni. -Klausīs jūs.
Helīna, tu esi karaliene. Ātri.
Jūs teicāt, ka mans tēvs ir pārdomājis.
Jūs uzcēlāt Īgonu tronī, jūs un sīrs Kristons, un mans vectēvs, un septons.
Tā bija kļūda.
Bet viņš jums teica.
Vai saklausīju pareizi, to nezinu.
Bet, Helīna...
Tu man vēl nesen teici,
ka pirms kroņa biji laimīgāka.
Šie vārdi man caururba sirdi.
Tagad domāju par to, kas tevi... darīs laimīgu.
Tev es vēl varu līdzēt.
Man šķiet, es gribētu... turēt vistas.
Jūs. Kas ir jūsu kapteinis?
Sīrs Fredrīks, Augstība.
-Kaut kas noticis, Augstība? -Jums jānolaiž ieroči,
sīr Fredrīk. Tā liek karaliene Helīna.
Man dota pavēle, Augstība.
-Ikviens pūķis ir jānotriec. -Šī pavēle tiek atcelta.
-Bet princis reģents... -Reģents ir pametis pilsētu.
Karaliene valda viņa vietā.
Es neļaušu kaitēt nevienam zvēram.
Rinīra Tārgārjena tuvojas, sīr Fredrīk.
Viņa nāk ar princi Dīmonu un daudziem citiem.
Karalis atkāpies,
princis reģents aizbēdzis.
Vai gribat degt un aizraut līdzi Karaļostu,
vai tomēr ļausiet viņai ienākt - gaidot mieru?
Viņas dēli vienmēr bija laipni.
Sīr Fredrīk.
Uz Hārenholu.
Uz Hārenholu!
Pūķis!
Es meklēju Dīmonu Tārgārjenu.
Atzīšos, ka jūs negaidījām.
Zobenu.
-Augstība, man nav zobena. -Tad paņemiet!
Es nevēlos jums pretoties.
Jau daudzus gadus neesmu karotājs.
Gan atradīsiet citu veidu, kā gūt gandarījumu.
Karapulks ir aizgājis.
Nekas jums nevar traucēt...
Tēvs!
Palīdzi.
Lejā, Karaks.
Alisenta ir turējusi vārdu.
Īstais pārbaudījums būs iekšā.
Nebaidieties!
Nāku vērst visu par labu.
Gaidi.
Kurš vēl cels pret mums roku mūsu namā?!
Augstība.
Stāt!
-Kur ir Īgons? -Tas jums nav jāzina.
Mums ir darīšanas.
Vai bezkaunīgais kucēns tam ir par gļēvu?
Dūšas jums netrūkst, tas jāatzīst.
Dūšas vai muļķības.
Tas laikam atkarīgs no tā, vai uzvarēšu.
Tas gan ir kaut kas neredzēts.
Turies blakus, Rinīra.
Sveicinu, sīr Lutor.
Pilsētsardze atminas savu komandieri Dīmonu Tārgārjenu.
Un karalieni Rinīru, patieso Dzelzs troņa mantinieci.
Sargi pie vārtiem ir nometuši zobenus.
Dariet to pašu vai mirstiet kā nodevēji.
Princis reģents to nepacietīs!
-Nedz arī Roka! -Ņemiet ciet!
Un tāpat visus, kas valkā Haitaueru zīmi.
Esmu jums pateicīga, sīr Lutor.
Pats princis Dīmons man iedeva šo zelta apmetni -
pirms divdesmit gadiem.
Es zināju, ka jūs vēl satikšu.
Nevaru teikt, ka biju tikpat drošs par jums.
Jūsu tronis, Augstība.
Vēl ne.
Vediet Īgonu...
Uzurpatoru...
...pie manis!
-Viņa te nav. -Bet kur?
Es nezinu.
Es zvēru.
Viņš aizbēga, un līdz ar viņu arī Čukstu pārzinis.
Cik izdevīgi.
Es paliku šeit, kad Īgons kāpa tronī.
Es baidījos par savu dzīvību.
Bet darīju, ko spēju, to apliecinās karaliene māte.
Viņas arī te nav.
Es zvēru uzticību Viserīsa mantiniecei,
karalienei pēc asinīm un pēc zvēresta.
Ja Uzurpatora nav, tad mums ir jācērt citas galvas.
Lai kā man nepatiktu nogalināt mestru.
Varat mani nogalinat...
Bet es piedāvāju citu galvu, kas varbūt liksies vērtīgāka.
Šeit projām netiksim.
Atbrīvojiet.
Tūlīt, mans princi.
-Kas ir noticis? -Orvīls jūs nosūdzēja.
Prieks skatīties, kā jūs uzklūpat viens otram kā zirnekļi.
Tas ir viņas pirksts.
Tā izmanīgā mazā kuce.
Turpiniet, un vēl pirms galvas nocirtīšu jūsu daiķi -
izklaides pēc.
Ja atļausiet, princi...
Dāvana jums, ja jūs vēl atgrieztos.
To sūta Larīss Strongs.
Valdnieks Jaukādiena un valdniece Fela,
ieslodzīti par zvēresta turēšanu.
-Valdniece Fela. -Augstība.
Valdniek Jaukādiena, es jums pateicos.
Likumu pārzinis sazvērējies ar Uzurpatoru.
Jūs par to pakārs!
Ja nesadegsiet.
Kurš vēl palicis no padomes?
Žurkas melnajās cellēs izaugušas neparasti lielas.
Nekas negaidīts.
Uz ceļiem.
Pieņemu, ka citi ir miruši.
Īgons ir prom, bet mūsu senais draugs var viņu aizstāt.
Tad vienkārši to izdariet.
Viņi skatās.
Ja gribi valdīt, parādi, ka nenodrebi.
Es nezinu, vai varu.
Lai cērt Dīmons.
Aiztaupiet kakla kapāšanu.
Ja jūsu tēvs redzētu, kā viss beidzies...
viņš neticētu.
Pietiek runu!
Šajā mirklī tu kļūsi par karalieni.
Es darīju, ko...
Manai sievas kundzei sakiet...
Ceļu!
Malā!
Tulkoja: Ralph Ballesteros Iyuno