Jeg har valgt dette tidspunkt til at diskutere et emne-
-hvor uvidenhed for ofte råder, og sandheden sjældent erkendes.
Det er det vigtigste emne på Jorden: fred.
Hvilken slags fred mener jeg, og hvilken slags fred søger vi?
Ikke en Pax Americana påtvunget verden med amerikanske våben.
Ikke den fred, der hersker i graven-
-eller trygheden, som råder for slaven. Jeg taler om en ægte fred.
Den fred, der gør livet på Jorden værd at leve-
-som lader mennesker og nationer vokse og håber på et bedre liv.
Ikke bare en fred for amerikanere, men fred for alle mænd og kvinder.
Ikke kun fred i vores tid, men fred for al tid.
Den er lige og glat og har ofte en skjult lynlås i ærmet.
Goddag. Undskyld, jeg er forpustet.
Men for 10-15 minutter siden skete der en tragisk hændelse i Dallas.
Dette er Walter Cronkite.
Her er en nyhedshistorie, som kom fra United Press.
- Præsident Kennedy er blevet skudt. - Ligesom Texas' guvernør Connally.
De er bragt til Parkland Hospital. Deres tilstand er endnu ukendt.
Vi har fået at vide, at Connally blev skudt i venstre side af brystkassen.
Ifølge ubekræftede oplysninger blev præsidenten ramt i hovedet.
Politiet ledte efter en ukendt gerningsmand på togskinnerne.
Find ud af, om de vil have kaffe. De er rystede og var i skudlinjen.
Præsidentens bil var 15 meter væk.
Da bilen var lige ud for os, kom der et skud fra bakken-
-og ramte præsidenten i tindingen.
- Hvor kom skuddene fra? - Fra bakken.
Vent lidt. Det siges fra hospitalet, at man har tilkaldt en hjernekirurg.
Nu kan vi kun bede for ham. Mere kan vi ikke gøre.
Præsidentfruen Jackie Kennedy er uskadt og er ankommet til hospitalet.
En præst er blevet tilkaldt, og der er sendt blod til hospitalet.
Vi går direkte over til Parkland Hospital og nyhedschef Bill Hamdon.
To præster, som var hos præsident Kennedy, siger, at han er død.
- Har to præster lige sagt det? - Men det er vel ikke sandt?
Nyheden er nu bekræftet.
Præsident Kennedy døde kl. 13, Central Standard Time.
For cirka 38 minutter siden.
Jeg forstår ikke, hvorfor nogen ville skyde mr Kennedy-
-efter alt det, han har gjort for os og forsøgt at forhindre krig.
Det var bare en kugle gennem hovedet.
Vi fik at vide, at skuddene kom fra fjerde eller femte etage i bygningen.
Vi undersøger den nu.
Vi fandt tomme hylstre, og manden har vist været der et stykke tid.
Politiet gennemsøgte bygningen. De fandt intet våben.
Vi har fået at vide, at Lyndon B. Johnson er taget i ed som præsident-
-lige inden han gik om bord på et fly til Washington.
Bag kisten går mrs Jacqueline Kennedy.
De hjælper hende ned nu. Nu den nye præsident, Lyndon Baines Johnson.
Vi har lidt et stort tab.
På Bethesda Naval Hospital er obduktionsgruppen færdig.
Den dræbte præsidents lig og hans enke vender hjem til Det Hvide Hus.
- Hvem ville gøre sådan noget? - Kommunister, tror jeg.
Det er nok galninge, der tror på raceopdeling, der har planlagt det.
De har hans blod på deres hænder.
- Han fortjener det værste. - Her er den mistænkte.
Jeg har ikke fået juridisk bistand eller noget.
- Skød du præsidenten? - Jeg har ikke skudt nogen.
Det her er 24-årige Lee. H. Oswald.
Han ligner den unge mand, der blev set i skolebogslageret.
Politiet jagtede Oswald ind i en biograf.
Han skulle have skudt politimanden J.D. Tippit.
Et gevær blev fundet i en bygning, hvor han arbejdede.
Politiet nægtede at sige, om de havde fundet aftryk på våbnet.
Han var en dygtig skytte eller var heldig. Der blev affyret tre skud.
Mindst to af dem ramte.
I hallen i Capitol holdes tre taler, før offentligheden ser liget.
Er I bekymret for fangens sikkerhed?
Nej, for det er nødvendigt.
Er der tvivl om, at Oswald er morderen?
- Jeg tror, at han er morderen. - Jeg er bare en syndebuk.
Der er så megen trængsel ved Capitol, at de, der ikke har stået i kø...
Vi stiller om til Dallas, hvor Lee Oswald skal flyttes.
- Han er blevet skudt. - En mand har en pistol.
Lee Harvey Oswald, som skal have dræbt præsident Kennedy, er død.
Den mand, som politiet har anholdt, blev identificeret som Jack Ruby.
Han er i politiets varetægt i Dallas. Tilbage til Washington.
I alt 53 lande er repræsenteret.
En halv snes kongefamilier, 30 udenrigsministre.
Det burde gå godt den næste tid.
Jeg er sikker på, at nationens indbyggere-
-vil trofast stå bag regeringen.
De sære mord rejser spørgsmål.
Hvem affyrede skuddene, der dræbte Kennedy? Var det et komplot?
Det første skudsår skulle have været i baghovedet-
-hvilket tyder på et skud bagfra.
Men lægerne siger, at der var et sår i halsen-
-hvilket tyder på et skud forfra.
Johnson udpegede en kommission med syv fremstående amerikanere-
-som skal efterforske hændelsen. Earl Warren, retspræsident.
Richard B. Russell, senator fra Georgia.
John Sherman Cooper, senator fra Kentucky.
Hale Boggs, medlem af Repræsentanternes Hus fra Louisiana.
Gerald R. Ford, medlem af Repræsentanternes Hus fra Michigan.
John J. McCloy, rådgiver for præsidenten.
Allen W. Dulles, tidligere CIA-chef.
Er I sikre på, at han blev skudt fra skolebogslageret?
Det må vi nok vente med. Rapporten vil gennemgå alt.
Warrenkommissionen havde til sin rådighed FBI, Secret Service-
-og CIA. Deres eneste instruktion var at finde ud af sandheden.
- Jeg mener, at vi gjorde det. - Kommissionen fastslog disse ting:
Lee Harvey Oswald dræbte præsident Kennedy.
Han gjorde det alene uden medsammensvorne.
Andet er mest af interesse for historikere og særligt interesserede.
Et af beviserne vises ikke for offentligheden.
Abraham Zapruders film af mordet.
Mordet er nu den mest dokumenterede forbrydelse i USA's historie.
For dem, der vil undersøge det i mindste detalje, er det hele der.
Dette er Dealey Plaza. Til denne dag er det et gerningssted.
Efter Warren-rapporten er der foretaget vigtige nye undersøgelser-
-om mordet på præsident Kennedy.
Alle har givet nye fakta og beviser, som belyser, hvad der skete her.
I 1975, efter Watergateskandalen-
-ledte senator Frank Church en efterforskning-
-om forbrydelser begået af FBI og CIA.
Offentligheden hørte om CIA's komplot om-
-at henrette udenlandske ledere som Patrice Lumumba i Congo-
-og Fidel Castro i Cuba.
Komplotter skabt under CIA's chef Allen Dulles.
Men Churchs komité stoppede ikke der.
Senatorerne Richard Schweiker og Gary Hart-
-fik til opgave at granske CIA's og FBI's rolle i Warrenkommissionen-
-og lede efter konflikter eller mørklægninger.
J. Edgar Hoover skriver: "Ja, vi havde kontakt med Ruby."
"Han var vores meddeler." Hvem sagde det i Warren-rapporten?
Var der nogen, der antydede, at Jack Ruby var meddeler for FBI?
Ingen. Det var fortroligt.
Troen på det, offentligheden fik at vide, begyndte at smuldre.
Efterretningstjenesterne gjorde alt forkert-
-i jagten på en sammensværgelse og John Kennedys morder.
Jagten på rigtige svar tog fart.
12 år efter mordet blev det mest ikoniske bevismateriale lækket.
Det er filmen, som blev taget af tøjfabrikanten Abraham Zapruder-
-og som viser henrettelsen af præsident Kennedy.
Bob og Dick, kan I fortælle, hvad vi ser?
Før han kører forbi skiltet, vinker præsidenten.
Efter skiltet bliver først han og så guvernør Connally skudt.
Han er allerede blevet ramt.
Så kommer skuddet i hovedet.
Det var der, han blev ramt i hovedet.
Det er det mest ubehagelige, jeg har set.
Da drabets chokerende brutalitet blev vist, førte det til ramaskrig.
Et særligt udvalg blev nedsat i Repræsentanternes Hus, HSCA.
Ro i salen.
HSCA afhørte vidner igen og tog nye vidneudsagn-
-som afslørede store kontraster med Warrenrapporten.
Er der nogen forskere, der har koblet den uberørte kugle til skaderne?
Ikke så vidt jeg ved.
Pentagon har ødelagt dokumenterne om mordet på Kennedy.
Vi ved ikke, hvorfor det skete.
HSCA's fund blev anset for at være-
-for skadelige til at blive offentliggjort-
-og næsten en halv million dokumenter blev forseglet til 2029-
-som vi forklarede i slutningen af filmen "JFK" i 1991.
Den kontrovers, der fulgte med filmen-
-tvang Kongressen til at gøre noget ved hemmelighedskræmmeriet.
Der blev afholdt høringer.
De fleste amerikanere troede ikke på Warrenkommissionens fund.
Nu tror over tre ud af fire, ifølge alle nye meningsmålinger-
-at der skete en slags sammensværgelse.
I 1992 blev John F. Kennedy Records Collection Act godkendt.
Hvad er titlen?
"Forslag til hurtigt at offentliggøre dokumenter om mordet på Kennedy."
Beslutningen gav finansiering til undersøgelseskomitéen ARRB.
Folk skulle ikke vente til 2029.
Offentliggørelsen skulle straks indledes.
Komitéen fik et budget og fire år til at offentliggøre-
-så mange dokumenter og handlinger som muligt.
Det lykkedes dem at samle over to millioner sider.
Det hele er på nationalarkivet i Maryland.
Siden da har folk frit kunnet kigge, studere og granske dem.
Nu ved vi meget mere. Med disse fakta går vi tilbage og stykker sammen-
-hvad der egentlig skete den dag og hvorfor.
Lad os komme i gang.
Der er sket noget i kortegen.
JFK-sagen var omgivet af forvirring.
For eksempel talte Warren-kommissionen kun tre skud-
-fordi tre patronhylstre blev fundet på sjette etage i skolebogslageret.
På gulvet fandt vi de tre tomme hylstre.
Vores eksperter kunne bevise, at de blev affyret fra geværet.
- Blev nogen af dem affyret mod mig? - Nej.
- Alle tre mod præsidenten? - Og vi har dem.
FBI fastslog, at alle tre kugler ramte inde i bilen.
Han blev ramt med første og tredje. Det andet skud ramte guvernøren.
Det tredje rev en stor del af præsidentens hoved af.
Warrenkommissionen låste sig selv fast. De kunne kun tillade tre skud.
Fire skud eller mere antydede en sammensværgelse. Det godtog de ikke.
Jeg stod under broen. På fortovet ar der et tydeligt mærke-
-hvor en kugle ramte. Et fragment ramte mit ansigt.
Dokumenter viste, at det første skud ramte helt ved siden af.
Det sidste ramte Kennedy i hovedet.
Hvordan kan en kugle have ramt to ofre og gjort så stor skade?
Arlen Specter var jurist hos anklagemyndigheden i Philadelphia-
-da han blev bedt om at deltage i Warrenkommissionen.
Tænk, hvis en kugle forårsagede alle syv skudsår.
Arlen Specter stod bag "en kugle-teorien".
Tænk, hvis en kugle gik gennem Kennedys ryg, ud gennem halsen-
-ind i Connallys ryg og lunge, ødelagde 10 cm af det femte ribben-
-gik ud af hans brystkasse, ind i håndleddets bagside-
-knuste spolebenet, som på Connally på 193 cm er meget stort-
-knuste det, gik ud på forsiden af håndleddet og ind i venstre lår?
Hvad du end ønsker, er denne kugle i stand til det.
Det er i sandhed en magisk kugle.
CE-399 var den magiske kugle.
Alle efterforskninger har hidtil behandlet den kugle-
-som helt afgørende i sagen.
Hvor vigtigt er Chain of Custody i en retssag?
Chain of Custody handler om bevismaterialets integritet.
Hvis jeg samler bevismateriale op og giver det til en anden-
-står mit navn først på listen. Så står den næste på listen.
Ellers kan man ikke bevise, at bevismaterialet er det oprindelige.
Kan du gennemgå den magiske kugles Chain of Custody-
-fra de ansatte på Parkland til Secret Service til FBI?
Den magiske kugle blev fundet på en båre på Parkland Hospital.
Den passerede flere hænder, før den kom til Secret Service.
Richard Johnsen fra Secret Service bragte den til Washington D.C.
I Washington gav han den til chefen for Secret Service, James Rowley.
I Det Hvide Hus gav James Rowley den til Elmer Lee Todd.
Todd tog den til FBI's laboratorium og gav den til Robert Frazier.
Vi har interessante oplysninger fra John Hunt-
-en privatperson, som gik i arkivet fire-fem gange-
-for at spore historien bag den magiske kugle.
Det, han fandt, var forbløffende.
Han flyttede i princippet ind på nationalarkivet i Washington D.C.
De lod ham opstille et skrivebord med en computer og hans egen scanner.
Han gjorde noget, der var anderledes.
Han talte ikke med politiet og FBI-
-og var ikke påvirket af deres undskyldninger.
Han gik direkte til det, der blev sagt og underskrevet.
Ud fra FBI's og Warrenkommissionens dokumenter stillede Hunt spørgsmålet:
Var CE-399 den samme kugle som den, der blev fundet på båren?
Kl. 19.30 på dagen for mordet, den 22. november 1963-
-registreres en kugle i dokumenterne.
Robert Frazier kvitterer for den.
Han er hovedefterforsker på FBI's laboratorium.
Ikke kun et, men flere dokumenter indikerer-
-at Frazier kvitterede for en kugle kl. 19.30 den aften.
Så kommer det interessante.
Elmer Lee Todd fik kuglen i Det Hvide Hus-
-fra chefen for Secret Service James Rowley.
Todd dokumenterer tydeligt-
-at han fik kuglen kl. 20.50. Hvordan er det muligt?
Hvordan kunne Robert Frazier få kuglen i laboratoriet kl. 19.30-
-fra Elmer Lee Todd, som ikke fik kuglen før kl. 20.50?
Man skulle tro, at de havde håndteret den som guld på vej til banken.
Det fremgår tydeligt af dokumenterne, at nogen lyver om kuglen.
Men det bliver værre. Todd satte sine initialer for kuglen, han fik 20.50-
-og alle andre, der rørte den, skrev deres initialer, som Robert Frazier.
Jeg gik i arkivet for at se på kuglen.
Vi ville vide, om Todds initialer kan ses på kuglen.
Han sagde, at han skrev dem, men de er der ikke.
Todds initialer er ikke på den magiske kugle.
Jeg ville gerne vide, hvad komitéen havde om det-
-så vi finkæmmede deres beviser og fandt noget interessant.
I Warrenrapporten var der oplysninger fra FBI om, at de, der fandt kuglen-
-senere identificerede den som den rigtige kugle.
Men ifølge de interne dokumenter så kuglen slet ikke sådan ud.
Men FBI løj for Warrenkommissionen om, at det var sådan.
Vi talte med FBI-agenten, som skulle have haft kuglen.
Han hed Bardwell Odom. Jeg ringede til ham.
Jeg sendte papirerne, hvor der stod, at han havde gjort det.
Han sagde: "Jeg havde aldrig kuglen."
"Havde jeg det, havde jeg skrevet en 302-rapport. Det var meget nøje."
Vi fandt ingen 302-rapport med hans navn. FBI havde bare fundet på det.
Det er muligt, at en mystisk kugle dukkede op et sted fra-
-uden at få Todds initialer og endte på FBI's laboratorium.
Man må formode, at FBI indså, at man måtte bevise, at Oswald var skyldig-
-og så byttede de den ud. For ingen af de fire personer-
-fra Parkland eller Secret Service kunne identificere kuglen.
Den, der angiveligt havde fået bekræftelsen, benægtede det.
Det viser dokumenterne.
Så der er en grund til at betvivle den magiske kugle.
Chain of Custody begynder ikke på laboratoriet, men på gerningsstedet.
Alle genstande skal fotograferes, dokumenteres og bevares korrekt.
Fra stedet indsamles bevismateriale og sendes til laboratoriet.
Vi må opretholde Chain of Custody på laboratoriet.
Hvem har undersøgt det? Hvem har analyseret det?
Hvert skridt skal følges og kunne fremlægges i retten.
Hvis kæden brydes, bliver bevismaterialet ugyldigt.
Det andet problem er manglen på skader på kuglen-
-som gik igennem to personer, knuste to knogler og efterlod syv sår.
Joseph Dolce var kirurg med flere udmærkelser under anden verdenskrig.
Han arbejdede for Warrenkommissionen.
De gav os det oprindelige gevær, Mannlicher-Carcano-
-og 100 kugler på 6,5 mm.
Vi skød på håndleddene-
-og hver gang blev spidsen af kuglen ødelagt.
Jeg tror ikke, at kuglen kan ramme håndleddet uden at blive skæv.
Dolce mente, at to kugler havde ramt Connally.
Eftersom Arlen Specter godkendte de medicinske vidner-
-står hverken Dolces navn eller udtalelse i Warrenrapporten.
Selv Connally nægtede at tro på "en kugle-teorien".
Tidligere senator John Sherman Cooper er den første i Warrenkommissionen-
-som har indvilget i at tale på tv om, hvordan voteringen gik til.
Ja, der var uenigheder. Jeg synes, at den mest alvorlige-
-som jeg husker tydeligt, er hvorvidt det første skud-
-gik gennem Kennedy og så Connally.
Selvom skudrækkefølgen aldrig blev opgivet-
-stod der i rapporten, at en kugle gik gennem Kennedy og Connally-
-og at en anden missede bilen og ramte tilskueren James Tague-
-og at det sidste skud ramte Kennedy i hovedet.
Jeg var ikke overbevist om, at den samme kugle ramte dem begge.
De var altså ikke overbevist om "en kugle-teorien"?
Nej. Heller ikke senator Russell.
Senator Richard Russell fra Georgia ville ikke deltage i kommissionen.
Efter det første møde blev han skuffet over proceduren-
-især over indflydelsen fra J. Edgar Hoover-
-og justitsminister Nicholas Katzenbach.
Blandt hans papirer på University of Georgia er der et notat-
-skrevet efter det første møde den 5. december 1963.
"Der sker noget mærkeligt. Warren og Katzenbach ved alt om FBI-
-og vil åbenbart fremstille Oswald som den eneste mulige gerningsmand."
"Det er en uholdbar position."
Han nedskrev sin afvigende mening-
-til præsentationen på det sidste kommissionsmøde den 18. september.
Han udtalte sin bekymring over for præsident Johnson.
Hvad betyder det, hvilken kugle der ramte Connally?
Ikke meget, men de sagde, at vi tror, at samme kugle ramte dem begge.
- Det tror jeg ikke. - Heller ikke jeg.
Hvis det lykkedes skytten at ramme Kennedy i halsen og så i hovedet-
-missede han både bilen og gaden.
Hvis han satte to kugler i Kennedy, kan han ikke have overset bilen.
Det kunne jeg ikke skrive under på. Connally vidnede om det modsatte.
Han mente også, at Oswald ikke handlede alene.
Russell var påvirket af Zapruder- filmen og Connallys vidneudsagn.
Jeg kan forstå, at eksperterne har rejst tvivl om-
-hvorvidt vi begge kunne være blevet ramt af den første kugle.
Det tror jeg ikke på.
De øvrige i kommissionen måtte inkludere Connallys afvigende mening.
Som følge af det kunne de ikke helt udelukke en sammensværgelse.
Russell blev den første til at kritisere rapporten.
Han blev efterfulgt af John Sherman Cooper og Hale Boggs.
Men så interviewede Walter Cronkite John McCloy-
-på fire aftener med Dan Rather som vært.
Brugte man lige så megen energi på at betvivle fakta?
Jeg vil svare på det om lidt, men først vil jeg sige noget andet.
Jeg var usikker på, hvor rigtigt det var at medvirke her-
-som tidligere medlem af kommissionen og kommentere beviserne.
McCloy besvarede aldrig Cronkites spørgsmål.
Men senere opdagede Roger Feinman fra CBS interne dokumenter-
-som viste, at McCloy påvirkede serien gennem sin datter Ellen-
-som var assistent for direktøren Richard Salant.
I 1992 konfronterede reporteren Jerry Policoff Salant og Ellen McCloy-
-med dokumenterne, der indeholdt McCloys instrukser for programserien.
Først da erkendte CBS, at man havde brudt sine egne etiske regler.
CBS, NBC og New York Times-
-støttede fortsat kommissionens konklusioner-
-og granskede aldrig de 26 bind med kompletterede beviser.
Mr Dulles, lad mig fremføre en del af kritikken.
Nogle af dokumenterne er i arkivet-
-men er hemmelighedsstemplet af FBI og CIA, som De har erfaring med.
Er der noget i dem, som når de bliver offentliggjort kan skabe postyr?
Nej, det tror jeg ikke. Alt, der er afgørende-
-for at danne sig et indtryk af, hvad der skete, er blevet offentliggjort.
Warrenkommissionen vidste, at der var flere problemer med beviserne.
Ballistiske test viser, at kuglen kom fra det gevær-
-som han blev fotograferet med.
- Nej, nej, nej. - Hans aftryk var i bygningen.
De er fejlinformeret. Den ballistiske test beviste ingenting.
Dette er våbnet, der blev brugt. Et ret slidt militærgevær.
Vi ved, at Oswald havde geværet i sin besiddelse-
-for han er blevet fotograferet med det, og det var ifølge hans kone:
"Lee Oswalds trofaste gevær."
Er geværet på bevislageret det samme, som Oswald bestilte per post?
Det gevær, som Oswald Lee angiveligt bestilte under navnet Alex Hidell-
-blev købt fra Klein's Sporting Goods i Chicago-
-per postordre gennem avisen American Rifleman.
På kuponen bestilte han en 36-tommers Mannlicher-Carcano 6,5 mm-
-for 19,95 dollar.
Robert Frazier, som var våbenekspert i FBI-
-vidnede om, at han målte, at den var 40,2 tommer lang.
Der er 10,5 cm forskel på det, han bestilte, og det, der blev fundet.
Klein's kan have sendt et andet Mannlicher-Carcano til Oswald-
-men der er flere afvigelser.
Modellen, som Oswald bestilte, har denne type rem på undersiden.
På billedet kan man se Carl Day komme ud med et gevær fra skolebogslageret.
En af remmene sidder i venstre side og er fastgjort til skæftet.
Det er ikke det gevær, der blev bestilt eller annonceret.
Remmen, der ses på "baggårdsfotoene", sidder nedenunder og ikke i siden.
Marina Oswald tog billeder i baghaven-
-af Lee Oswald, som holdt et gevær-
-og en pistol på hoften. Det første billede tog hun tre af.
På bevismateriale 133A og 133B-
-er der en ring på ringfingeren på højre hånd.
På 133C ses ringen på venstre hånd.
Politiet viste Oswald Lee et af billederne, mens han sad i fængsel.
Han sagde: "Det er mit ansigt, men jeg husker ikke, at vi tog billedet."
Men efter alle disse spørgsmål er der stadig et underliggende mysterium.
Hvorfor skulle nogen bruge et gevær ved et snigmord-
-vel vidende, at geværet kunne spores direkte til gerningsmanden?
Fandt man håndaftryk på geværet?
FBI's førende ekspert i fingeraftryk, Sebastian Latona-
-forsøgte at tage aftryk fra geværet. Han vidnede for Warrenkommissionen-
-at han ikke fandt brugbare aftryk på metallet eller skæftet.
Alligevel sagde Day i Dallas, før geværet kom til Washington-
-at han fandt et delvist håndaftryk på aftrækkeren-
-og et delvist aftryk på skæftets underside.
Latona sagde, at der ikke var spor af, at man havde ledt efter aftryk.
- Ingen delvise aftryk? - Intet brugbart.
Det kræver otte sammenligningspunkter.
Han fandt ingen.
J. Edgar Hoover på 2192.
Ja, jeg har set rapporterne fra efterforskningen.
Denne Oswald affyrede tre skud. Så smed han geværet fra sig-
-og bevægede sig ned ad trappen fra femte etage.
- Kan det bevises? - Ja, det kan vi bevise.
Var der nogen, der hørte eller så ham?
De fleste ansatte var på en lavere etage-
-men han blev stoppet på anden sal af en politimand.
Nogle chefer sagde, at det var i orden, for han arbejdede der.
Så de lod ham gå. Sådan slap han ud.
Da jeg hørte skuddene, løb jeg ind i bygningen og op til anden sal-
-efter halvanden til to minutter.
På et par minutter kom politiet til skolebogslageret med stopur-
-og kritiske øjne. Ikke kun politi og agenter sporede flugtvejen.
Det gjorde retspræsident Warren og andre i kommissionen også.
Jeg ville finde et bestemt vidne til mordet.
Det var Victoria Adams.
Hun arbejdede på fjerde sal og kendte Oswald.
Jeg søgte på nationalarkivet efter hendes oprindelige vidneudsagn.
Jeg fik at vide, at båndet med hendes vidneudsagn manglede.
Jeg opdagede senere, at båndet blev destrueret af Warrenkommissionen.
Til sidst fandt jeg hende, så jeg kunne høre hendes version.
Adams var 22 år på mordtidspunktet.
Hun fortalte, at lige efter mordet-
-løb hun ned ad bagtrappen for at komme ud og se, hvad der skete.
Hvis det var sandt, burde hun have set Oswald på trappen.
Men hun hverken så eller hørte nogen.
Hun indså, at der var noget galt, for ingen troede på hende.
Hun sagde til David Belin, som afhørte hende:
"Tak med Sandra Styles, en kollega, som gik med mig ned ad trappen."
Det blev et alvorligt problem for Warrenkommissionen.
Det var let at affærdige en kvinde.
Men at afvise et vidne, som bekræftede hende, var sværere.
Så Belin sagde: "Vi behøver ikke Sandra Styles, for vi har dig."
Vi har mr Belin med, som har været her flere gange.
Han kender byen bedre end de fleste.
Ifølge Vickies oprindelige vidneudsagn-
-gik hun fra vinduet på fjerde sal 15-30 sekunder efter mordet.
Warrenkommissionen øgede tiden til et minut.
Hun sagde, at hun var på gadeplan 60 sekunder efter mordet.
Warrenkommissionen ændrede det til flere minutter.
Kommissionen snød offentligheden til at tro-
-at Vickie bare var forvirret, og sådan var det.
Rekonstruktioner beviser, at Oswald havde tid nok til-
-at affyre skuddene, gemme geværet og komme ned til cafeteriet.
Men i 1999 fandt jeg et dokument i nationalarkivet-
-som var blevet tilbageholdt i 35 år.
Det var et brev fra statsadvokaten Martha Joe Stroud.
Det var en videresendelse af Vickies vidneudsagn-
-til J. Lee Rankin, den øverste leder i Warrenkommissionens efterforskning.
I det sidste afsnit af brevet, næsten som en refleksion-
-præsenteres en kvinde ved navn Dorothy Garner.
Garner var Vickies nærmeste chef, og hun stod i vinduet med Vickie.
I brevet står, at Garner så Vickie gå ned ad trappen-
-før hun så betjent Baker og Roy Truly komme op.
Da jeg fandt og interviewede Dorothy Garner, bekræftede hun alt.
At hun stod i vinduet med Vickie, at Vickie straks gik væk fra vinduet-
-at hun fulgte Vickie ud af kontoret-
-og så hende gå ned ad trappen.
I al den tid så hun ikke Oswald-
-så Stroud-brevet blev et farligt dokument for Warrenkommissionen.
Uden arbejdet med at få frigivet dokumenterne havde vi ikke kendt til-
-de samstemmende vidneudsagn fra tre vidner, som gav stærke beviser på-
-at Oswald ikke var på sjette sal på mordtidspunktet.
Juridisk set burde obduktionen være sket i Dallas.
Der var en retsmediciner, Earl Rose.
Han kom for at udføre obduktionen, men blev presset op mod en væg.
De truede ham med hænderne på våbnene.
Han fulgte efter dem, men de fjernede liget ulovligt fra Dallas-
-og overtrådte dermed delstatens Texas' love.
Da Air Force One var taget fra Dallas til Washington, holdt to læger-
-som havde forsøgt at redde Kennedys liv, en pressekonference.
Malcolm Perry og Kemp Clark.
Hvad var de to store ting, som Kemp Clark og Malcolm Perry afslørede?
Dr. Perry udførte en trakeotomi for at få Kennedy til at trække vejret.
På en pressekonference efter de mislykkede forsøg på at redde ham-
-fortalte han, at han havde det, der lignede et indskudssår i halsen.
Kemp Clark var neurokirurgisk chef på Parkland.
Han sagde, at præsidenten havde et stort hul i nakkelappen-
-altså baghovedet. Den beskrivelse stemmer overens med et udskudssår.
Vi har en udskrift af det, der blev sagt på pressekonferencen, 1327C.
Det er et vigtigt dokument-
-for Secret Service beslaglagde videobåndene.
Der er dog et klip med dr. Perry fra kort efter pressekonferencen.
Dr. Carrico satte et rør i luftrøret for at hjælpe vejrtrækningen-
-men der var et sår på halsen og et hul i baghovedet.
Det, som Clark og Perry beskrev, tyder på en skytte foran bilen.
Det Hvide Hus' pressesekretær Malcolm Kilduffs vidneforklaring-
-stemmer overens med den konklusion.
Helt firkantet sagt var det en kugle lige gennem hovedet.
Dagen efter blev dr. Perry set af sygeplejersken Audrey Bell.
Om morgenen, da dr. Perry kom, sagde jeg:
"De ser forfærdelig ud. Har De sovet?"
Han sagde: "Ikke meget. De ringede fra Bethesda i løbet af natten."
"Angående hvad?" "Om det var ind- eller udskudssår."
"De vil have, at jeg skifter mening."
Da han vidnede for Warrenkommissionen-
-trak han det tilbage, han havde sagt.
De tvang ham til at ombestemme sig.
Det var pinligt for mig som læge at se, hvordan en, der sagde sandheden-
-måtte tilbagekalde sin egen mening.
Slog det Dem, om det var et ind- eller udskudssår?
Jeg tænkte faktisk ikke meget over det.
Det havde måske været bedre, hvis jeg havde gjort det.
Men jeg lagde min energi, ligesom de andre der, på opgaven.
Jeg tænkte ikke på, hvad der var sket og hvorfor.
I 1970 blev jeg ansat af dr. Shires på University of Washington-
-på hjertekirurgisk afdeling. Der lærte jeg Malcolm at kende.
Vi kom til at samarbejde med hinanden i komplicerede sager.
Jeg var især interesseret i dr. Perrys mening om mordet på JFK-
-fordi han udførte trakeotomien på ham.
Problemet er, at Malcolm altid nægtede at tale om mordet.
Han svarede ikke på mine spørgsmål om såret i halsen.
Men efter en mange timers lang operation sammen-
-sad vi alene og drak kaffe.
Jeg spurgte en gang til om såret i halsen. Denne gang sagde han:
"Det var et indskudssår. Uden tvivl."
En grund til, at Perry ændrede sit udsagn til, at det var et udskudssår-
-var, at en Secret Service-agent pressede ham.
Den person var Elmer Moore.
I 1970 var Elmer Moore chef på Secret Services kontor i Seattle.
En studerende, Jim Gochenaur, blev venner med ham.
Han indrømmede over for Gochenaur, at han fortrød at have presset Perry.
Jeg spurgte ham straks. "Mr Moore, pressede De dr. Perry?"
Han tøvede og sagde så: "Det fik jeg ordre til at gøre."
Han sagde, at kommissær Kelly havde beordret ham til at tale med Perry-
-og overbevise ham om, at det både kunne være et ind- eller udskudssår.
Ikke kun et indskudssår.
Jeg syntes, det var interessant, at han erkendte en så grov forbrydelse.
Elmer Moore var ansvarlig for at få lægerne på Parkland-
-til at ændre deres vidneudsagn til, at der ikke var et hul i baghovedet.
Reservelæge Charles Crenshaw arbejdede på skadestuen den dag.
Han sagde senere offentligt, at han troede, at Kennedy blev skudt forfra.
Herfra og igennem.
Crenshaw skrev i bogen "Conspiracy of Silence" efter filmen "JFK"-
-at han var på Parkland og så Kennedy blive opereret-
-og Kennedys sår passede ikke med et skud bagfra-
-med hensyn til skaden i baghovedet.
Med så præcis medicinsk terminologi som muligt.
Det var i højre side.
Han drejede hovedet lidt til venstre-
-og løftede flappen, så at sige.
Man kunne se hullet-
-og hjernemasse og rygmarvsvæske, som dryppede ud.
Jeg bemærkede, at det dryppede ned i en spand.
Allerede i 1981 blev billeder fra obduktionen lækket til forskere.
Billedet af Kennedys hovedskade-
-stemte ikke overens med Parkland-lægernes indtryk.
Jeg kan huske, at skaden var i dette område.
Det er, som om obduktionsmaterialet var lavet for at skjule sandheden-
-og ikke som normalt afsløre omfanget af skaderne.
Aftenen efter mordet blev Kennedys lig bragt til Washington.
Obduktionen blev udført på Bethesda Medical Center, et marinehospital.
Alle de bedste retsmedicinere i USA var inden for en time fra D.C.
Ingen af dem blev tilkaldt.
Der var to marinepatologer: James Humes og J. Thornton Boswell.
To militærpatologer, som aldrig har foretaget en skudsårsobduktion.
Det skal alle amerikanere vide uanset politisk tilhørsforhold.
Det er jeres præsident.
Der skal afgøres vinkler, baner, afstand, rækkefølge-
-som så skal sammenlignes med Connallys skudsår.
Det er en enorm opgave, som kræver to-tre førende retsmedicinere.
Men de indkaldte Humes og Boswell.
De indså, at det var for svært og hentede en ekspert ind, Pierre Finck.
Humes og Boswell indledte obduktionen, inden han nåede frem-
-men de indså, at det var for svært og bad om en retsmediciner-
-for dr. Finck havde ikke udført en obduktion i over to år.
De bad om tilladelse til at få en, der kunne sit kram, men fik afslag.
Der var mange mennesker i Bethesdas lighus.
Det sidste tal er 33 personer.
Alle tre rækker af tilhørerpladserne var besat.
De tre patologer fik liget ind-
-og fik at vide, at han var blevet skudt bagfra.
De fik skaderne til at passe med de kendte omstændigheder.
Obduktionen var ikke i hænderne på de læger, der skulle udføre den.
Den blev styret af de personer, der var der og sagde, hvad de måtte gøre.
Lad os tale om de to skudsår.
De undersøgte hele ryggen.
Ved obduktionen sagde Humes og Roswell:
"Der er et skudsår i ryggen."
De undersøgte det med fingeren og instrumenterne. De tog lungerne ud.
Men ingen kugler! I en mordsag er det et alvorligt problem.
Ligesom i et eventyr ringede FBI fra Dallas: En kugle var blevet fundet!
Darrell Tomlinson, montør på Parkland Hospital, gik forbi akutmodtagelsen.
En båre stod i vejen. Han bøjede sig for at flytte den og så en kugle.
Hvordan endte kuglen der? Humes og Boswell drog en absurd konklusion:
Da præsidenten lå på båren på ryggen-
-og man trykkede på brystkassen under hjertemassagen-
-røg kuglen, som var endt langt nede i vævet-
-ud på bagsiden som gennem en tunnel.
Det er vigtigt at understrege, at kugler ikke går ind og ud sådan.
Kuglen omsluttes, men det var deres konklusion.
Tænk på, at de ikke vidste, at der var et skudsår i præsidentens hals.
- Hvor mange obduktioner har I udført? - Cirka 1.000.
Først næste morgen tænkte Humes:
"Vi bør spørge kirurgerne på Parkland."
Lægerne på Parkland havde fastslået, at kuglen havde ramt luftrøret.
De forstørrede skudhullet og fandt nu ud af-
-at der var udført en trakeotomi over skudhullet.
"Javel", sagde Humes og Boswell. "Nu ved vi det."
"Et skud bagfra gik ind i ryggen med cirka 600 m/s."
"Kuglen så den hvide krave, blev skræmt, faldt ned under tøjet-
-og sådan endte kuglen på båren."
Fire-fem måneder senere i Arlen Specters' "en kugle-teori"-
-får kuglen nye kræfter og ryger igennem både Kennedy og Connally.
Fra og med april 1964-
-kommer bårekuglen, CE-399, helten i Warrenrapporten, fra Connallys lår.
Hvordan er det muligt? Det er ufatteligt.
Det er et videnskabeligt bevis på, at såret blev lavet bagfra-
-og gik fremad.
Humes destruerede sine obduktionsrapporter.
Humes var chefpatolog, og vi ved som læger-
-at notater lavet i øjeblikket er vigtigere og nærmere sandheden-
-end alt det, der skrives senere. Han destruerede notaterne.
Ødelægge notaterne fra en obduktion?
Husk, at den aften lever Oswald stadig.
På et tidspunkt skal lægen vidne under ed.
"Hvorfor ødelagde De noterne? Beholder en retsmediciner dem ikke?"
Han sagde, han destruerede dem, fordi de var fyldt med præsidentens blod-
-og han ville undgå morbid nysgerrighed.
Dr. Finck skrev også notater og klagede over, at de også forsvandt.
Han var vred, fordi han måtte genskabe notaterne fra hukommelsen.
De to FBI-agenter ved obduktionen, Frank O'Neill og James Sibert-
-rapporterede, hvad de hørte under obduktionen-
-og hvad patologerne sagde, og især dr. Humes.
De blev udspurgt af Arlen Specter i starten af 1964.
Han skrev derefter en masse negative kommentarer om dem i et notat.
Vi ved, hvorfor han ikke kunne lide det, de sagde-
-fordi de gav modbeviser mod "en kugle-teorien".
Hverken Sibert eller O'Neill skulle vidne for Warrenkommissionen-
-og deres noter blev hemmeligstemplet.
I 1997 blev de afhørt som vidner af ARRB.
Både Sibert og O'Neill så billederne af JFK's baghoved.
De mest kontroversielle obduktionsfotos.
Begge sagde, at de ikke så noget lignende på obduktionen.
O'Neill sagde, at hovedet åbenbart var blevet samlet og fotograferet.
Det sagde han under ed. Sibert kunne ikke huske diagrammet af såret-
-så han tegnede et nyt. Det er et af de vigtigste diagrammer.
Det viser en udgangsdefekt i højre side.
Det var et stykke på størrelse med et kort, der manglede.
Dette nye bevis og offentliggørelsen af 40 vidner-
-som så et hul i Kennedys baghoved-
-er stærke beviser for et skud forfra.
- Hvem var obduktionsfotografen? - John Stringer.
Han var civilansat og skrev en bog om medicinsk fotografi.
Han var officiel fotograf og fotograferede selve obduktionen.
Han fotograferede også præsidentens hjerne.
Billederne af Kennedys hjerne er på nationalarkivet.
De må ikke scannes og reproduceres.
De må kun ses på stedet af forskere godkendt af Kennedy-familien.
Halvdelen af hjernebillederne er taget oppefra.
Det var det, Stringer sagde, at han fotograferede.
Den anden halvdel af hjernebillederne er taget nedefra.
Vi sørgede for at udspørge mr Stringer om alle billederne.
Vi spurgte, hvilken film han brugte til sort-hvide og farvebilleder.
Jeremy Gunn viste Stringer farvebillederne af hjernen.
Stringer sagde straks, at det ikke var Kodak, måske Ansco.
"Jeg kan ikke se fabrikantens navn, men de har ikke de rigtige huller."
Jeremy Gunn sagde: "Brugte De denne film?"
Stringer sagde nej. "Tog De billeder nedefra?" "Ikke så vidt jeg ved."
Fører det ikke til spørgsmålet: Hvem var det så, der tog fotografierne?
Robert Knudsen var flådefotograf og blev sendt til Det Hvide Hus i 1958.
I hans nekrolog i New York Times og Washington Post-
-står der, at han fotograferede Kennedys obduktion-
-men officielt gjorde han det ikke.
Robert Knudsen blev ikke afhørt af Warrenkommissionen.
De fandt endelig Robert Knudsen i 1978.
Komitéen tog faktisk hans vidneudsagn.
Men de holdt det hemmeligt i 50 år.
Det blev udgivet i 1993. Og jeg ved, hvorfor de skjulte det.
Alt, hvad han fortalte om billederne, modsagde den officielle version.
Efter hans død i 1989 blev hans kone afhørt af ARRB.
Beskrev han, hvilke skader han så?
Han sagde, at hele toppen af hovedet var væk.
Han sagde til hende, at et billede, sikkert af baghovedet-
-var voldsomt forandret.
- Hvor var skaden dækket til? - Nogen havde tegnet hår over den.
Det er værd at sige, at det, De siger, er meget anderledes-
-end det, regeringen har påstået i lang tid.
Hvorfor sagde han det ikke til nogen?
Man skal huske, at han var i flåden-
-og havde adgang til hemmelige dokumenter.
Det var en livsstil. Så går man ikke rundt og sladrer.
Han arbejdede for Det Hvide Hus, fordi han ikke plaprede.
John Stringer var officiel fotograf. Jeg tror, at de begge tog billeder-
-men at mange af Stringers billeder ikke blev inkluderet-
-og at mange, som vi ser, er Robert Knudsens billeder.
Saundra Spencer arbejdede på flådens fotografiske anlæg Anacostia-
-som er adskilt fra Bethesda-laboratoriet.
Den weekend tog hun imod film.
Billederne, Saundra Spencer fremkaldte, blev aldrig inkluderet.
Det eneste bevis, vi har, er hendes vidneudsagn.
Spencer blev vred, da hun så de officielle billeder.
Hun sagde: "Jeg har fremkaldt billeder af ham i tre år."
"Sådan så han aldrig ud. Han ser forfærdelig ud på fotografierne."
- Hun begyndte at græde. - Foran komitéen?
Ja, foran Jeremy, mig og arkivaren.
"Så slem så han ikke ud på de billeder, jeg fremkaldte."
"De var rene og respektfulde." På et af de billeder, hun fremkaldte-
-lå en intakt hjerne ved siden af liget.
Sært, at den var intakt, for FBI-agenten Frank O'Neill fortalte-
-at over halvdelen af hjernemassen var væk.
Hjerneobduktionerne, for der blev nok foretaget to, skete senere.
De blev ikke foretaget den 22. november.
På Zapruder-filmen ser man Kennedys hoved eksplodere.
Jackie Kennedy kravlede ud, samlede et stykke præsidentens hjerne op-
-og gav det til en læge på Parkland.
På obduktionsfotoene af hjernen, som jeg har set-
-ser man, at meget lidt væv mangler.
I rapporten fra den omfattende hjerneundersøgelse-
-står der, at hjernen vejede 1.500 g.
1.500 gram er over gennemsnit for en voksen mands hjerne.
I et studie af 8.000 vejede mænds hjerner i gennemsnit 1.336 g.
De mener altså, at præsident Kennedys hjerne vejede over gennemsnittet.
Hvor blev hjernevævet af, der fløj ud over Dealey Plaza-
-og som Jackie holdt i hånden, og alle fik på deres tøj?
I arkivet findes to billeder af hjernen.
Jeg kiggede på dem i 2015. Hjernen så forvrænget ud-
-som om den har ligget i en krukke med formaldehyd længe.
Komitéen havde en rådgiver, en berømt retsmediciner.
Han sagde om billederne, at hjernen var flot konserveret.
Den var helt grå og slet ikke lyserød.
At den havde ligget to-tre uger i formaldehyd. Mindst to uger.
Jeremy Gunn og jeg kiggede på hinanden-
-for JFK's hjerne blev undersøgt mindre end tre døgn efter mordet.
Man kan forestille sig, at de ønskede, at skaden på hjernen-
-skulle stemme med hypotesen om, at Oswald var gerningsmanden.
Hvis der var en defekt i baghovedet, som så mange fortalte om-
-kunne det rejse tvivl om-
-hvorvidt den enorme defekt blev forårsaget af et enkelt skud-
-som angiveligt kom fra Oswald.
På universitetshospitalet var der mange hjerner.
Obduktioner blev udført, og hjernen blev ofte gemt til undervisningsbrug.
Så det var ikke svært at finde en anden hjerne.
Det styrker teorien om, at det ikke kan være Kennedys hjerne-
-på de billeder, vi har i arkivet.
Det, vi har, er beviser-
-som bestrider ægtheden af billederne i nationalarkivet.
I en retssag i dag ville billederne af hjernen ikke godtages som bevis.
Jeg ville ikke være i jeres situation.
I har meget at tænke på. I har set beviser, som folket ikke har set.
Da vi var børn-
-tænkte de fleste nok, at retfærdigheden ville ske fyldest.
At dyden er sin egen belønning, og at godhed sejrer over ondskab.
Når vi bliver ældre, indser vi, at det ikke er sandt.
Individer skal skabe retfærdighed, og det er ikke let.
For sandheden udgør ofte en trussel mod magten.
Ofte må man trodse magten på egen risiko.
Den eneste læge, der var til stede både på Parkland og Bethesda-
-var George Burkley, Kennedys personlige læge.
Arlen Specter indkaldte ikke George Burkley som vidne-
-men Burkley blev spurgt i et interview på JFK-biblioteket i 1967:
Er De enig med rapporten om antallet af kugler, der ramte præsidenten?
Det vil jeg ikke citeres for.
Han sagde ingenting, fordi han var indblandet i en mørklægning.
Burkley underskrev obduktionsdiagrammet-
-med en kugle i ryggen ved T3.
Han underskrev også dødsattesten, hvor såret angiveligt sad i ryggen.
Dødsattesten findes ikke i Warrenkommissionens bind-
-og diagrammet i kommissionens bind mangler Burkleys underskrift.
I 1977 skrev han gennem sin advokat et brev til Richard Sprague-
-som var juridisk rådgiver for HSCA.
Han sagde, at han havde oplysninger, som tydede på, at flere end Oswald-
-må have været en del af mordet. Han var klar til at tale om det dengang.
Sprague, som gjorde det klart, at han ville efterforske CIA's indblanding-
-blev tvunget væk to uger senere.
Dr. Burkley sendte en skriftlig udtalelse-
-men der er ingen dokumenter om, at han blev indkaldt som vidne.
I 1982 sagde han til Henry Hurt: "Jeg ved, at der var flere skytter."
Da Henry Hurt spurgte efter flere detaljer, ville han ikke sige mere.
Året efter talte Burkley med Michael Kurtz, en anden JFK-forsker.
Han sagde, at det var et komplot og huskede et udskudssår i baghovedet.
Det er vigtigt, at den eneste læge-
-som var med på både Parkland og Bethesda-
-fortalte Michael Kurtz, at Kennedy havde et udskudssår i baghovedet.
Da Kurtz kontaktede Burkley, ville han heller ikke tale med ham.
Dr. Burkley var gået bort, da komitéen blev dannet.
Så foreslog Jeremy, at vi skulle bede hans datter-
-tillade os at tale med advokatfirmaet-
-som mr Illig arbejdede for, for han var også død-
-og se, om der var dokumenter, som viste, hvad han ville sige til HSCA.
Hun indvilgede. Da Jeremy ringede, havde hun skiftet mening-
-og nægtede at gå med til det, og hun lagde røret på.
Obduktionsdiagrammet over for- og bagsiden, hvor man afmærker skader-
-viste, at skudhullet i ryggen var på højde med brysthvirvel T3-
-hvilket er 14-15 cm lavere.
Det stemte overens med, hvad Sibert og O'Neill skrev i rapporten.
For at få fakta til at passe med "en kugle-teorien" -
-havde lægerne brug for et udgangshul til rygsåret.
Warrenkommissionen hævede såret på ryggen-
-så det lå på linje med det påståede udskudssår i halsen.
Gerald Ford gjorde det med et enkelt pennestrøg.
Beskrivelsen ændrede sig fra "ryggen" til "nakken".
Gerald Ford kunne ikke tygge tyggegummi og gå samtidig.
Pludselig er han retsmediciner, fotograf, kriminolog og ekspert-
-og synes, at skudhullet skal flyttes op.
I 1979 flyttede HSCA skudhullet ned, fordi de havde obduktionsfotos.
Måske troede Warrenkommissionen, at ingen ville se obduktionsfotoene.
Da det blev offentliggjort, hvad Ford havde gjort-
-svarede han, at det ikke havde noget med en sammensværgelse at gøre.
Han prøvede bare at være mere præcis. Det modsiger et opkald-
-mellem Ford og Frankrigs præsident Valéry Giscard d'Estaing.
Ford sagde, at mordet ikke blev udført af en person-
-men var et komplot.
"Vi vidste, at det var et komplot, men kunne ikke finde ud af hvem."
Med de offentliggjorte dokumenter kan vi se det i et nyt lys.
I forhold til mordet på JFK-
-er konspirationsteorier blevet konspirationsfakta.
Beviser peger på flere gerningsmænd-
-og at Oswald ikke engang stod på sjette sal på mordtidspunktet.
Hans fingeraftryk blev ikke fundet på det såkaldte mordvåben.
Der blev ingen retssag for Lee Harvey Oswald.
Jeg har ikke fået juridisk repræsentation eller noget.
Jeg har ikke skudt nogen.
Advokaten Mark Lane forsøgte at repræsentere Oswald-
-men blev stoppet af Warrenkommissionen.
Kommissionen har handlet på en måde-
-uden at tage hensyn til den anklagedes rettigheder.
Jeg ved ikke, om nogen er uskyldig, men beviserne, der blev fremført-
-er fulde af fejl. Anklagemyndigheden har en paraffintest, som viser-
-at Lee Harvey Oswald ikke affyrede et gevær den 22. november.
Jeg har en fotostatkopi af testen.
Fik den anklagede en retfærdig retssag?
Jeg kan sige af erfaring efter hundredvis af fældende domme-
-og efter at have haft ansvaret for tusindvis af sager i retten-
-at ingen domstol i USA ville have dømt Oswald-
-ud fra Warrenkommissionens beviser.
I stedet for en jury med 12 borgere-
-blev dommen afsagt af syv udvalgte vise mænd og karrierepolitikere.
En dom, som blev foreviget af den tids medier.
I de offentlige dokumenter ser vi endnu flere mysterier om Oswald.
En mand, der kaldte sig selv syndebuk og som blev myrdet på direkte tv.
Her blev Lee Harvey Oswald, præsident Kennedys påståede morder, begravet.
Han blev begravet i e i øvrigt tom grav uden for Fort Worth.
En grav, som blev købt af Oswalds mor for længe siden.
Ingen sørgende var til stede bortset fra den dødes familie.
Oswald tilbragte sine tidlige år på et børnehjem.
Som 17-årig meldte han sig til marinekorpset. Et år senere-
-blev han sendt til en af USA's hemmeligste baser: Atsugi i Japan.
Her udførte CIA spionflyvninger over det kommunistiske Kina med U-2-fly.
Under Church-komitéens efterforskning i 1975-
-bemærkede Richard Schweiker om Oswald-
-at overalt i hans liv var efterretningstjenestens fingeraftryk.
Mange sagde, at han var en ligefrem, retskaffen amerikaner som ung.
Senere blev han fremstillet som en, der elskede Castro og Rusland.
I 1963 delte Oswald løbesedler ud for Fair Play for Cuba Committee.
En Castrovenlig prorevolutionær gruppe-
-som var populær på universiteterne.
Nogle stemplede han med adressen 544 Camp St., et kontor i New Orleans-
-i nærheden af CIA's kontor. Det lå overfor.
Der lå også Cuban Revolutionary Council, en anti-Castrogruppe.
Hvorfor skulle en Castrovenlig aktivist have sit hovedkvarter-
-ved den førende anti-Castrogruppe? Fordi han var provokerende.
Han var en dobbeltagent, som spillede begge roller.
Oswald havde dobbelte forbindelser, dels til anti-Castro-cubanere-
-samtidig med, at han uddelte løbesedler til den anden side.
De to grupper, der havde størst grund til at myrde præsidenten.
Ikke overraskende var mange af grupperne kendte-
-og i visse tilfælde støttet af den amerikanske stat.
I foråret 1963 begyndte Oswald at have kontakt med mænd-
-som har vist sig at være forbundet med disse statslige indsatser.
En af mændene, David Ferrie, kendte Oswald fra Civil Air Patrol i 1955-
-og var kendt som ekstrem antikommunist.
Han var også træner og pilot i CIA i dens hemmelige krig mod Cuba.
Oswald var involveret i uddannelsen af eksilcubanere med Ferrie.
Jeg ved, at jeg så ham engang sammen med en mand ved navn Guy Banister.
Hvad Guys rolle var i alt det her, ved jeg ikke.
Banister tilhørte højrefløjen og havde forbindelse til FBI, CIA-
-og det amerikanske nazistparti.
Banister gav Oswald sit eget kontor på 544 Camp Street.
Oswald brugte kontoret til at trykke Castrovenlig litteratur.
Efter mordet, da FBI afhørte Banister, som selv var FBI-agent-
-spurgte de ham ikke om Oswald.
På et tidspunkt, sikkert efter mordet, besluttede FBI-
-at de ville løsrive Oswald fra FBI-
-og Banister, som var forbundet til FBI, skulle også løsrives.
Problemet var, at mange løbesedler havde adressen 544 Camp Street.
Der kom en besked fra New Orleans til FBI fra agent Maynor-
-som nævnte løbesedler med adressen 544 Camp Street.
Før beskeden blev sendt, blev det streget over.
Warrenkommissionen hævdede, at Oswald var kommunist-
-og pegede på hans afhopning til Sovjetunionen i 1959.
Hans rejse til Rusland vakte spørgsmål.
For eksempel: Når en amerikaner tager til Rusland-
-frasiger sig sit statsborgerskab og vender tilbage igen-
-foretages der en grundig afhøring af CIA ved tilbagekomsten.
Med en undtagelse, vi kunne se: Oswald.
Det lugter af efterretningstjeneste.
Dræbte De præsidenten?
Jeg blev anholdt, fordi jeg boede i Sovjetunionen.
Otto Otepka fra udenrigsministeriet-
-mærkede stigningen af amerikanere, som hoppede af til Rusland.
Han bemærkede, at nogle af dem kom fra militæret-
-og mistænkte, at nogle af mændene var falske afhoppere.
De blev sendt af CIA for at samle efterretninger fra jerntæppet.
Han spurgte CIA, hvem der var ægte, og hvem der var deres agenter.
Oswald var et af navnene på Otepkas liste.
Otepkas anmodning endte hos James Angleton, kontraspionagechef.
Han opfordrede til ikke at granske Oswald-
-men Otepka fortsatte med Oswald-sagen.
Han var meget interesseret i Lee Harvey Oswald før mordet.
Han havde et studie om afhopperne i sit pengeskab.
Hans kontor blev ikke kun aflyttet. Spioner blev desuden placeret i det.
De lagde hemmelige dokumenter i hans dokumentpose og gav ham skylden-
-for at brænde hemmelige dokumenter. De påstod, at han var blevet skør.
Derfor blev han den 5. november 1963 fyret fra udenrigsministeriet-
-kun 17 dage før mordet.
Så Otepka er ikke nævnt i Warren-rapporten-
-og han blev ikke indkaldt som vidne.
Angleton, som havde adgang til alle Oswald-dokumenter i CIA-
-koordinerede CIA's svar på Warrenkommissionens krav.
Vicedirektør i CIA, Richard Helms, svor over for Warrenkommissionen-
-at CIA ikke havde eller havde overvejet kontakt med Oswald.
Påstanden fra CIA om, at de ikke kendte til ham-
-ved vi nu var noget sludder.
Oswald var af stor interesse i fire år før mordet.
En halv snes højtstående CIA-chefer kendte til alt, hvad han gjorde.
Rejser, politiske aktiviteter, familieliv.
De læste hans mors post. Så nøje kontrollerede de ham.
Helt frem til mordet på Kennedy.
Da Kennedy dør, og Oswald anholdes, siger de: Vi ved intet om ham.
Faktum er, at ARRB's dokumenter viser, at Angleton og CIA-
-modtog rapporter om Oswald frem til en uge før mordet.
Hele efterforskningen havde været helt anderledes-
-hvis offentligheden havde vidst-
-hvor meget CIA vidste om den "ensomme galning".
Oswald uddelte løbesedler uden for Clay Shaws International Trade Mart.
Shaw, som blev anholdt af anklageren Jim Garrison-
-mistænkt for delagtighed i komplottet om at dræbe Kennedy-
-benægtede, at han var forbundet med CIA.
- Har De haft forbindelse til CIA? - Nej, slet ikke.
Komitéen har bevist, at dette udsagn var forkert.
Shaw var en værdifuld agent med hemmelig sikkerhedsgodkendelse-
-under et projekt med kodenavn QKENCHANT.
New Orleans-advokaten Dean Andrews havde arbejdet med Oswald i maj 1963-
-i et forsøg på at opgradere hans militære afsked fra "ikke ønsket".
Efter mordet ringede en, der kaldte sig Clay Bertrand til Andrews-
-og bad ham tage til Dallas for at forsvare Oswald.
Clay Shaw benægtede under ed, at han var Clay Bertrand-
-og Andrews påstod, at han på grund af medicin-
-havde indbildt sig samtalen.
Men i dag, takket være ARRB's arbejde-
-har vi beviser og 12 vidner, som bekræfter, at Shaw brugte det navn.
Andrews tilstod, at Shaw var Bertrand for forfatteren Harold Weisberg-
-men fik ham til at love ikke at afsløre det før efter Andrews' død.
Hos FBI blev der sat en advarsel på dokumenterne om Oswald-
-hvilket betød, at ingen kunne kræve dokumenterne udleveret-
-eller tilføje dokumenter uden at gå igennem FBI's spionafdeling.
Det varede i fire år.
Det var et blinkende rødt lys på Oswalds dokumenter hos FBI.
Den 8. oktober 1963 fjernede en FBI-agent ved navn Marvin Gheesling-
-den status fra Oswalds dokumenter.
Det betød, at Oswalds trusselsprofil blev sænket hos FBI-
-få uger før Kennedy-mordet.
Så der var ingen grund til at have Oswalds navn på sikkerhedslisten.
Det betyder, at når præsidentkortegen kører en bestemt vej-
-skal alle på listen fjernes derfra.
De må ikke være tæt på kortegen. Så udsættes præsidenten for fare.
Den hændelse hos FBI var ikke isoleret.
Det samme skete hos CIA på præcis samme tidspunkt.
Hvem blev valgt som CIA's kontakt for komitéen i 1978?
George Joannides var sagsbehandler for de cubanske studerende-
-som havde en række møder med Oswald før mordet.
13 år senere, da kongressen genåbner sagen-
-ringer CIA til Joannides, som er pensioneret, og gør ham til kontakt-
-for at håndtere efterforskningen af CIA's rolle i mordet.
HSCA vidste intet om det her.
Jeg spurgte Bob Blakey, som ledte HSCA's efterforskning:
"Kendte du Joannides?" "Ja, vi havde meget kontakt med ham."
Jeg sagde: "Vidste du, hvad han lavede i 1963?"
"Han lavede ingenting. CIA lovede, at ingen, der var aktive dengang-
-ville blive involveret i efterforskningen."
"Joannides ledte cubanerne, som havde kontakt med Oswald."
"Han ledte cubanerne, som beskyldte mordet på Castro."
"Han var Dick Helaldems højre hånd i Miami-
-som styrede den gruppe, der havde mest med Oswald at gøre."
"Så kom han og blokerede for jer."
"De hentede Joannides ind for at skjule forbindelsen til Oswald."
Han blev chokeret. Han forstod, hvor snu de havde været.
De havde angrebet efterforskningens hjerte og lammet den.
Han sagde: "Jeg vil aldrig mere tro på noget, CIA siger."
Selv ARRB havde svært ved at få dokumenter fra myndighederne.
Hvilke problemer havde I i samarbejdet med CIA?
En censor hos CIA var til et møde med os.
Vi lagde et dokument op på skærmen og sagde, at vi ville frigive det.
Vi sagde: "Sig, hvorfor vi ikke skal frigive dokumentet."
Efter cirka to minutters stilhed sagde han:
"Jeg ved, at der er en grund. Jeg kan bare ikke komme på den."
I 1992, en måned efter at loven om offentliggørelse blev godkendt-
-indledte Secret Service sin plan.
Men i januar 1995 var de begyndt at destruere vigtige dokumenter.
Ødelæggelsen af dokumenter tages faktisk op i ARRB's slutrapport.
En stor skuffelse. Det gjaldt dokumenter om rejser-
-som Kennedy havde foretaget-
-i efteråret 1963, før han tog til Dallas.
Der kom mange dødstrusler mod Kennedy i 1963.
Det blev kaldt "trusselsark". Secret Service ville ikke frigive dem.
De bad vicepræsident Gores kone om hjælp.
Hun var ret bekymret for dokumenter om psykiske lidelser.
Det kunne afsløre navne på personer med psykiske problemer.
Da vi krævede, at myndighederne svor på-
-at de havde fundet alle dokumenterne-
-og givet os alt, nægtede Secret Service at underskrive under ed.
Det var ret sigende.
Få vidste, at der var mindst to mordkomplotter mod Kennedy i 1963.
Det ene i Chicago den 2. november. Det andet i Tampa den 18. november.
Kennedy tog ikke til Chicago. Fortæl om det komplot.
Den 31. oktober var der en meddeler ved navn Lee, som advarede FBI om-
-at fire cubanere var på vej mod Chicago for at skyde Kennedy.
En udlejer fortalte Chicagos politi, at hun havde udlejet et værelse-
-til fire personer med geværer og kikkertsigte-
-og en skitse over kortegen. FBI informerede Secret Service.
Secret Service forkludrede overvågningen af de fire.
To flygtede, men to snigskytter blev anholdt.
De fik ingen oplysninger ud af snigskytterne.
Samtidig kom en anden trussel fra en anden alternativ syndebuk-
-ved navn Thomas Arthur Vallee, som havde truet med at dræbe Kennedy.
De anholdt ham først, da Kennedy aflyste turen den 2. november kl. 10.
Vallee og hele Chicago-komplottet-
-har så mange ligheder med det, der skete i Dallas-
-at det ikke kan ses som et tilfælde.
Vallee, hvis man sammenligner med Oswald, havde været i marinen.
Han havde ligesom Oswald været udstationeret i Fjernøsten-
-på en base forbundet til CIA, for de havde U-2-rekognosceringsfly.
Han var let at fremstille som en vred Kennedy-fjende, enspænder, bevæbnet.
Han havde en efterretningskontakt, som han delte med Oswald.
Han trænede eksilcubanere i kamp, hvilket var CIA's ansvar.
Oswald tilbød i det mindste at gøre det.
Han trænede nok også eksilcubanere.
Oswald blev, som vi ved, forflyttet fra New Orleans til Dallas i oktober-
-for at være der til tiden for kortegen.
Han fik et job i en høj bygning lige ved det bedste sted at skyde.
Vallee blev flyttet som en bonde i august-
-fra Long Island til Chicago for at være der i tide til kortegen.
Hvor får han arbejde? I en høj bygning nær kortegen-
-med en perfekt udsigt over det sted-
-hvor Kennedys kortege skulle dreje skarpt, sætte farten ned-
-og ende det perfekte sted for krydsild.
Og turen til Florida?
Den 18. november skulle Kennedy køre en 43 km lang kortege i Tampa.
Secret Service var bekymrede for Floridan Hotel-
-som de skulle passere med et skarpt sving. Ingen skød mod ham-
-men i det tilfælde havde syndebukken været Gilbert Policarpo Lopez.
Han var eksilcubaner og gik til møder hos Fair Play For Cuba Committee.
Hvad tror du, relevansen af det var?
Hvis han var blevet myrdet i Tampa, ville Lopez have været syndebukken.
Havde de behøvet at tilstå et skud forfra, for Oswald stod bagved-
-gik der rygter om, at han havde assisteret Oswald i Dallas.
Har nogen talt med Warrenkommissionen om det?
Abraham Bolden var den første sorte Secret Service-agent i Det Hvide Hus.
Han blev håndplukket af Kennedy. Han var med i Chicago.
Han var der, da Secret Service fik oplysninger om de fire snigskytter.
Han så, hvor slap sikkerheden var i Chicago-
-og iagttog også efter mordet-
-hvad der blev gjort for at hemmeligholde Chicago-komplottet.
Ingen dokumenter. Agenter blev beordret til at holde mund.
Det nåede ikke til Secret Services agenter, som beskyttede Kennedy-
-ved fremtidige korteger som i Dallas.
Secret Service-agenten Elmer Moore kendte til agent Bolden og Chicago.
Jeg mødte Elmer tre gange.
Flere korte telefonsamtaler, en meget lang.
Jeg spurgte først: "Har De afhørt Thomas Arthur Vallee?"
Han sagde: "Washington lod mig ikke se de dokumenter."
"Hvad med en Secret Service-agent ved navn Abraham Bolden?"
Så ændrede han sig totalt.
Han rejste sig, tog sin revolver frem og lagde den på bordet foran mig.
Han lænede sig frem og sagde: "Jim! Fortæl, hvem du arbejder for."
Jeg sagde: "Jeg er en uafhængig forsker."
Han sagde til mig med en høj stemme-
-og med et alvorligt udtryk: "Vi fik ham til sidst."
Abraham Bolden forsøgte at fortælle Warrenkommissionen, hvad han vidste-
-men de lod ham ikke sige noget.
Til sidst blev han buret inde for noget fiktivt og sad inde i flere år.
På nationalarkivet er der tekniske beviser fra mordet på Kennedy-
-og myndighedernes dokumenter om Lee Harvey Oswald.
Komitéen frigav også dokumenter-
-om Kennedys planer om at trække sig ud af Vietnam-
-og hvordan han ville udforme sin progressive, nye udenrigspolitik.
En linje, som helt ville kuldkaste-
-allerede arrangerede planer af Pentagon og CIA.
Jeg vidste ikke, at Kennedy var så farlig for etablissementet.
- Var det derfor? - Det er lige det: Hvorfor?
"Hvordan" og "hvem" er bare dekorationer.
Oswald, Ruby, Cuba, mafiaen. At gætte bliver et brætspil-
-som forhindrer det virkelige spørgsmål:
Hvorfor blev Kennedy myrdet?
Hvem drog nytte af det? Hvem har magten til at mørklægge det?
I sit første år i embedet måtte Kennedy udforme sin politik.
Ofte i konflikt med sine forgængere, især hvad angår udenrigspolitik.
I efteråret 1963 havde Kennedy fået mange fjender.
Han forberedte en tilbagetrækning fra Vietnam.
Et statsbesøg i Indonesien i 1964.
Et uafhængigt forenet demokrati i Congo.
Gennem Nasser, en afbalanceret politik i Mellemøsten.
En normalisering af forholdet til Cuba og en afspænding med Rusland.
Han gik endda så vidt som at foreslå en fælles månerejse.
Men i april 1961 opstod den første plet på hans administration.
Kennedy, som opstillede som antikommunist-
-godkendte invasionen i Svinebugten. Hans godkendelse havde to forbehold:
Dels at USA skulle levere våbnene, men ingen amerikaner ville gå i land.
Dels at efter luftangrebet af eksilcubanske piloter-
-skulle flere angreb først gøres, efter at en flyveplads blev sikret.
Dulles mente, at Kennedy og Eisenhower-
-ville støtte indsatsen militært, hvis det var nødvendigt-
-samtidig med at han bekræftede, at det ikke var nødvendigt.
Først vil jeg sige, at der under ingen omstændigheder-
-vil ske en indgriben i Cuba af amerikanske styrker.
Invasionen var en katastrofe.
Sejren har 100 fædre. Nederlaget er forældreløst.
Yderligere udtalelser, detaljerede diskussioner-
-er ikke for at fralægge mig ansvar, for jeg er som statschef ansvarlig.
Offentligt påtog Kennedy sig skylden.
Privat mistænkte han og hans bror, at CIA havde løjet for dem.
Allen Dulles erkendte, at planen ikke kunne lykkes-
-som CIA havde planlagt uden militær støtte.
Han tilstod, da han skrev en artikel til Harper's Magazine-
-med redaktør Willie Morris, at de få eksilcubanere ikke var nok.
Han havde brug for marinekorpset og luftvåbnet-
-og troede, at Kennedy ville være medgørlig og i 11. time-
-ville han blive tvunget til at sende USA's styrker ind.
Mens han skrev artiklen i 1965-
-sagde Dulles til sin redaktør: "Ham Kennedy troede, han var en gud."
Jack Kennedy stod fast og satte ikke militæret ind.
Han gjorde det ikke til en endnu værre global krise.
Kennedy var rasende. Han vidste, at han var blevet fodret med løgne-
-af militær- og efterretningsrådgivere.
Han bekendtgjorde, at CIA skulle skæres ned-
-og lovede sine venner, at han ville slå CIA i tusind stykker.
Det var ikke kun Svinebugten, der gjorde præsident Kennedy vred på CIA.
Samme måned, i april 1961-
-hørte han også løgne om et kup i Frankrig.
Et militærkup, som skulle styrte præsident Charles de Gaulle.
En af vores stærkeste allierede.
Allen Dulles, som var fjendtligt indstillet over for de Gaulle-
-rapporterede forkert, at flertallet af det franske militær-
-modsatte sig de Gaulles støtte af Algeriets selvstændighed.
Men han fortalte ikke, at allerede i 1959-
-havde CIA diskuteret at styrte ham.
Kupforsøget, ledet af fire franske generaler, blev hurtigt undertrykt.
Flere aviser udpegede Allen Dulles som medskyldig i forsøget.
JFK forsikrer Frankrigs ambassadør: "Jeg er ikke indblandet."
"Jeg støtter præsident de Gaulle." Så siger han noget foruroligende.
Kennedy siger til Frankrigs ambassadør:
"Jeg har ikke fuld kontrol over min regering."
"Jeg har ikke kontrol over CIA og ved ikke, hvad der sker der."
Det er en forbløffende indrømmelse for USA's præsident.
I 1960 var Congo blevet selvstændigt fra den belgiske kolonimagt-
-og gennemførte et demokratisk valg.
Under overgangen forsøgte Belgien med støtte fra England og Frankrig-
-at eliminere den karismatiske premierminister Patrice Lumumba.
Eisenhower og CIA-chefen Allen Dulles stod på kolonimagtens side.
Eisenhower gav tilladelse til at likvidere Lumumba.
Det vidste Kennedy ikke. Han bliver valgt til præsident i november 1960-
-og gik i den modsatte retning.
Til de nye stater, vi byder velkommen til de fries land, lover vi-
-at en form for kolonialt styre ikke skal forsvinde-
-blot for at blive erstattet af et ubarmhjertigt tyranni.
Men planen er i gang. Med britisk og amerikansk efterretningstjeneste-
-fanger oberst Mobutus' styrker Lumumba i starten af december 1960.
Dag Hammarskjöld, FN's generalsekretær, ringer til JFK-
-som er nyvalgt præsident, og beder ham gribe ind og få Lumumba løsladt.
Da Kennedy griber ind for at redde Lumumba-
-er det et signal til CIA om-
-at de straks må skille sig af med ham.
To døgn før Kennedy bliver taget i ed-
-overlades Lumumba til sine fjender og skydes i hovedet.
Kennedy ved det ikke før flere måneder senere.
Hvem siger det? CIA? Nej, de holder det hemmeligt.
Han informeres af sin FN-ambassadør Adlai Stevenson.
Hans ansigt forvrides i smerte, da han hører om henrettelsen-
-af Patrice Lumumba.
Kort tid efter henrettelsen døde Hammarskjöld i et mystisk flystyrt.
Billeder viser hans krop som den eneste, der ikke er forbrændt.
Han havde et spillekort, angiveligt et spar es-
-stoppet ned ved slipseknuden.
Kontroversielle dokumenter tyder på, at Dulles var indblandet i sabotagen.
John Foster Dulles og Allen Dulles syntes, at deres ord var godt nok.
De vidste mere end præsidenten. De fortalte ikke Eisenhower alt.
Jack Kennedy bestemte sig også for at hugge hovedet af CIA.
Han bekendtgjorde, at Allen Dulles og hans rådgiver Richard Bissell-
-som var indblandet i Svinebugten, og Dulles' højre hånd, general Cabell-
-altså de tre øverste i CIA, blev fyret af Kennedy inden årets udgang.
Har De nogensinde begået en voldshandling?
Nej.
Kommunismens eksistens så tæt på USA gjorde Cuba aktuelt for Kennedy.
Militærledelsen præsenterede en plan for Kennedy, Operation Northwoods-
-hvor CIA i al hemmelighed ville udføre terrorangreb i USA-
-og skyde skylden på Castro for at motivere en invasion af Cuba.
Planerne sendes til McNamara og Kennedy.
Simuler et angreb på Guantanamo Bay.
Sænk et amerikansk skib og giv Cuba skylden.
Det, der skræmmer mig mest, er sofistikeret:
At tage et fly og flyve det over Cuba uden passagerer-
-med en optagelse, der siger: "Vi bliver angrebet af cubanske fly!"
Og så sprænge flyet og bruge det til at erklære krig.
Præsidenten afslog rådet.
Northwoods-planen var vores store arkivfund.
Nu er de anerkendt for deres betydning.
Komitéen var med rette stolte over at have offentliggjort det.
Ud over problemerne med CIA lagde Kennedys rådgivere pres på ham-
-for at sende tropper til Vietnam.
Et land Kennedy havde besøgt ti år tidligere-
-og set, hvordan franskmændene tabte krigen mod Vietnam.
Som præsident ville Kennedy undgå samme fælde.
Vietnambeslutningen træffes i NSAM 111-
-hvor Kennedy siger: "Ingen kamptropper, men flere rådgivere."
Det var hans beslutning ikke at gå over den grænse.
I slutningen af sit første år i embedet fik Kennedy en rapport-
-af Walt Rostow og Taylor Maxwell, udenrigs- og militærrådgivere.
De krævede mere uddannelse af sydvietnamesiske tropper-
-flere bombninger nordpå og amerikanske kampenheder.
En indflydelse på Kennedys uvilje mod at sende tropper-
-kom fra hans ambassadør i Indien, John Kenneth Galbraith.
Min far opsøgte Walt Rostow for at tale med ham.
Rostow pegede på papirerne på skrivebordet.
Rostow-Taylor-rapporten lå synlig. Min far ville se den, men Walt sagde-
-at hans sikkerhedsgodkendelse ikke var høj nok.
Min far mente ikke, at Walt Rostow havde højere sikkerhedsgodkendelse-
-så da telefonen ringede, og Walt vendte sig for at svare-
-tog min far rapporten med og læste den.
Kennedy sendte Galbraith til Saigon for at skrive en rapport-
-med en anden anbefaling, end den Taylor og Rostow havde givet.
Kennedy vidste, hvad min far ville skrive. Det var en skeptisk rapport-
-om den sydvietnamesiske regering og muligheden for-
-at militære styrker kunne sejre i den nuværende situation.
Kennedy bad Galbraith give rapporten til forsvarsminister McNamara.
Han gav ordre om tilbagetrækning til general Harkins-
-som var kommandør for alle styrker i Vietnam.
Pentagon var langsomme til at formulere en plan-
-og McNamara indkaldte til et møde i maj 1963.
Et af komitéens vigtigste fund er noterne fra mødet.
McNamara sagde: "I skal sætte tempoet op."
"Jeg vil have tusind mand ud inden årsskiftet."
"I skal fjerne hele enheder, ikke kun individer."
Da planen blev godkendt, sendte Kennedy forsvarsminister McNamara-
-og general Taylor til Saigon i september 1963.
Han ville bruge deres rapport som grundlag for tilbagetrækning.
Kennedy kontrollerede rapporten-
-da den blev skrevet under Bobby Kennedys tilsyn.
Tre dage senere lækkes det til aviserne.
Hans modstandere finder ud af det, og McGeorge Bundy siger:
"Så kan vi lige så godt gå skriftligt ud." Det blev NSAM 263.
McNamara sagde i den hemmelige rapport:
"Vi mener, at vi har trænet dem og givet dem alt, hvad vi kan."
"Hvis de ikke vinder, må vi trække os ud, selv hvis de taber."
McNamara og Kennedy var klar til at forlade Vietnam selv ved nederlag.
Det er vigtigt.
Senere samme måned skriver McGeorge Bundy et notat-
-baseret på sandheden om krigen, som går dårligt.
Han gør det for at sørge for, at Kennedy kan fuldføre det.
Det afspejles i National Security Action Memorandum, NSAM 273.
I udkastet skrev Bundy:
"Vi må intensivere indsatsen mod kommunisterne-
-men vi vil gøre det ved at øge Sydvietnams styrker."
Ikke et ord om amerikanske styrker eller at amerikanisere krigen.
Mens Kennedy stadig ligger i kisten i hallen i Capitol-
-ændrer Johnson i NSAM 273.
I afsnit syv, der beskriver, hvordan vi skal styrke krigen-
-er der to store streger over stykket. Det er helt omskrevet.
Jeg spurgte Bundy: "Hvem bad dig gøre det?" "Det var Johnson."
Forandringerne tillod USA at bruge våben i Vietnam-
-i stedet for bare at støtte sydvietnamesiske tropper.
Inden for få døgn taler vi om at sende DESOTO-patruljer-
-langs den nordvietnamesiske kyst, og det ender med Maddox-
-og angrebene i Tonkinbugten og Kongressens beslutning-
-som åbnede døren for indsatser i Vietnam.
Der er bevis for, at Johnson kendte til-
-Kennedys plan om at forlade Vietnam.
Han havde en anden mening og forsøgte med McNamara-
-at få ham til at ombestemme sig.
Det var tåbeligt og et mentalt nederlag at tale om tilbagetrækning.
Præsidenten og De syntes noget andet, så jeg sagde intet.
Som gengældelse for dette uprovokerede angreb-
-har vores styrker slået til mod de nordvietnamesiske baser.
Hans notater har afsløret-
-at i efteråret 1964 under kampagnen mod Barry Goldwater-
-havde Johnson allerede bestemt sig for at eskalere Vietnamkrigen.
Det, som blev Tonkinbugtresolutionen, blev skrevet før angrebet.
Tre måneder før valget havde Johnson planlagt en omfattende luftkrig.
Den skulle indledes, når han var taget i ed.
Vi vil overbevise kommunisterne om, at vi ikke kan besejres-
-med militære våben eller overlegen kraft.
Da nyheden om Kennedys død spredte sig-
-sørgede mennesker over hele Jorden og græd og gik til ambassader.
I Latinamerika tændte folk lys for at hædre ham.
På Yucatán-halvøen anlagde bønder en fredshave.
Nasser hørte om Kennedys død midt om natten.
Han stod op, klædte sig på og indså: "Jeg kan ikke gøre noget ved det."
Ifølge hans søn fik Nasser en dyb depression efter Kennedys død.
Forholdet til Egypten blev gradvist værre-
-og de allierede sig i stedet med Sovjetunionen.
Messen blev holdt i Kairos største katolske kirke med plads til 600.
På en eller anden måde fik de 4.000 mennesker ind.
Algeriet, som havde særlige følelser for Kennedy, erklærede landesorg.
USA's ambassadør i Egypten sagde, at egypterne havde set i Kennedy-
-det bedste ved amerikanerne. En slags idealbillede af USA.
Castro hørte nyheden under en samtale om afspænding-
-med en fransk journalist, Jean Daniel. Han udtalte:
"Det er dårligt nyt. Nu vil alt forandre sig."
Da Khrusjtjov hædrede Kennedy på den amerikanske ambassade-
-prøvede han at holde tårerne tilbage.
Robert Kennedy vidste, at efter brorens død-
-hang forholdet med Sovjet i en tynd tråd.
Min far ville sende et budskab til Khrusjtjov-
-og sige, at vores familie vidste, at Sovjet ikke var involveret i mordet.
At det var et lokalt komplot på højrefløjen.
Med andre ord CIA eller allierede kræfter.
Den dag, hans bror døde-
-var min fars første telefonsamtale til CIA i Langley.
Han spurgte: "Var det jeres folk, der udførte denne udåd?"
Vi ved, hvordan Bobby reagerede den frygtelige dag den 22. november 1963-
-i sit hjem i McLean, Virginia.
Han mistænkte straks, at der var flere skytter. Hvordan ved vi det?
Fordi hans nærmeste rådgivere som Kenny O'Donnell og Dave Powers-
-som sad i limousinen bag præsidenten-
-og som begge var krigsveteraner og vidste, hvordan skud lød-
-rapporterede, at skuddene ikke kun kom bagfra, men fra flere sider.
Der kom også skud forfra. Det var krydsild.
Jeg var i den østlige sal med far og Jackie og nogle af mine søskende.
Lyndon Johnson kom ind og sagde til de voksne-
-at Lee Harvey Oswald var blevet dræbt-
-og at en mand havde skudt ham.
Jeg spurgte min far og mor: "Var det, fordi han elskede vores familie?"
Men for dem gjorde det kun tragedien endnu værre.
Mange følte efter Kennedys død-
-at en tid med depression og kynisme tog over-
-og at USA havde forandret sig for altid.
Vores mistro til Warrenkommissionens rapport bidrog til en øget skepsis-
-mod alle grundlæggende opfattelser af staten.
Allen Dulles' deltagelse i Warrenkommissionen var et svigt.
Selvom man havde ti kommissioner til-
-kunne man ikke udelukke et komplot, men vi fandt ingen spor af det.
Det, der skete, var, at CIA arbejdede for at få Dulles ind i kommissionen.
De havde brug for en af deres egne for at holde visse døre lukkede.
Jeg synes, at der er et direkte spor fra hændelserne i 1963-
-til den rædsel, USA oplever lige nu.
Når man dræber en præsident på gaden i en amerikansk by-
-og alle ved, at mægtige kræfter stod bag, så er det et signal.
Ikke kun til det amerikanske folk, men til medier og fremtidige ledere.
Hvis USA vil have et demokratisk samfund-
-bør vi komme til bunds i traumet, som genlyder gennem historien.
Man spørger historikere og folk, hvem der er vores mest populære præsident.
Et mål for objektivt at måle i det mindste udenrigspolitikken-
-er hvor mange boulevarder, der er opkaldt efter præsidenten i udlandet.
Hvor mange hospitaler, universiteter, skoler.
Hvor mange statuer er blevet rejst i hovedstæder i hele verden?
På den måde slår præsident Kennedy alle andre præsidenter let.
Selvom mange af Kennedys progressive mål og reformer-
-blev trukket tilbage efter mordet, er der stadig nogle tilbage.
Mr Kennedy har gjort vigtige ting for borgerrettighederne.
Det gælder også justitsministeren.
De er begge mænd med god vilje-
-og det er nu nødvendigt at se kampens alvor.
Jeg vil have Deres tilsagn om, at I ikke vil stoppe disse studerende-
-og at I træder til side og gør jeres pligt.
Med føderale styrker sørgede Kennedy for, at sorte studerende kom ind-
-på de sidste skoler i sydstaterne.
George Wallace understregede, at kampen ikke var forbi.
Sydstaterne vil næste år bestemme, hvem den næste præsident bliver.
Sydstaternes stemme vil afgøre det.
Vi må se, om Sydstaterne vil være imod nogen.
Om aftenen gav Kennedy ifølge mange-
-den største præsidenttale om rettigheder siden Abraham Lincoln.
Alles rettigheder reduceres, hvis en persons rettigheder trues.
Hvis en amerikaner på grund af mørk hudfarve-
-ikke kan nyde det fulde, frie liv, som vi alle ønsker-
-hvem af os ville så ønske at få sin hudfarve ændret?
Hundrede års forhaling er sket, siden præsident Lincoln befriede slaverne-
-men deres efterkommere og børnebørn er endnu ikke helt fri.
Denne nation, med sine forhåbninger og pral-
-er ikke fri, før alle dens borgere er frie.
Vi står over for en moralsk krise som land og folk.
Det er et spørgsmål for vores land, og hvad det står for.
Derfor beder jeg om alles støtte. Mange tak.
Danske tekster: Iyuno-SDI Group