Jeg har valgt denne tiden og dette stedet-
-for å diskutere et emne som ofte preges av uvitenhet og usannheter.
Det er det viktigste emnet på jorden: fred.
Hva slags fred mener jeg, og hva slags fred ønsker vi?
Ikke en Pax Americana påtvunget verden med amerikanske våpen.
Ikke freden i graven-
-eller tryggheten til slaven. Jeg snakker om en ekte fred.
Den freden som gjør livet på jorden verdt å leve, -
-som lar mennesker og nasjoner vokse og håpe på et bedre liv.
Ikke bare en fred for amerikanere, men fred for alle menn og kvinner.
Ikke bare fred i vår tid, men fred for all tid.
Den er rett og stilig og har ofte en skjult glidelås i ermet.
God ettermiddag. Beklager at jeg er andpusten.
Men for 10-15 minutter siden skjedde det noe tragisk i Dallas.
Dette er Walter Cronkite.
Her er en nyhetstekst jeg ble gitt, og som kommer fra United Press.
- President Kennedy er blitt skutt. - Sammen med guvernør Connally.
De ble kjørt til Parkland Hospital. Tilstanden deres er fremdeles ukjent.
Vi har fått vite at Connally ble skutt i venstre side av brystkassen.
Ifølge ubekreftede rapporter ble presidenten truffet i hodet.
Politiet tok opp jakten på en ukjent skytter over togskinnene.
Sjekk om de vil ha kaffe. De er rystet og var i skuddlinjen.
Presidentens bil var 15 meter unna.
Da bilen var rett foran oss, kom et skudd fra bakken-
-og traff presidenten i tinningen.
- Hvor kom skuddene fra? - Fra bakken.
Vent litt. Vi har hørt fra sykehuset at de har tilkalt en hjernekirurg.
Nå kan vi bare be for ham. Mer kan vi ikke gjøre.
Presidentkone Jackie Kennedy er uskadd og har kommet til sykehuset.
En prest er blitt innkalt, og blod er blitt sendt til sykehuset.
Vi skal gå over direkte til Parkland Hospital og nyhetssjef Bill Hamdon.
To prester som var hos president Kennedy, sier at han er død.
- To prester har nettopp sagt det. - Men det er vel ikke sant?
Nyheten er nå bekreftet.
President Kennedy døde kl. 13, Central Standard Time.
For cirka 38 minutter siden.
Jeg forstår ikke hvorfor noen ville skyte Mr. Kennedy-
-etter alt han gjort for oss. Han prøvde å forhindre krig.
Enkelt sagt var det en kule rett gjennom hodet.
Informasjonen vi har, tilsier at de kom fra fjerde eller femte etasje.
Vi undersøker det nå.
Vi fant tomhylser, og mannen har visst vært der en stund.
Politiet lette gjennom bygningen. De fant ingen våpen.
Vi har nettopp fått vite at Lyndon B. Johnson har avlagt presidenteden-
-rett før han fløy tilbake til Washington.
Bak kisten går Mrs. Jacqueline Kennedy.
De hjelper henne ned. Den nye presidenten, Lyndon Baines Johnson:
Vi har lidd et uerstattelig tap.
På Bethesda Naval Hospital er obduksjonsgruppen klar.
Den drepte presidentens kropp og hans enke er tilbake i Det hvite hus.
- Hvem kan ha gjort noe sånt? - Kommunister, tror jeg.
Sikkert en gal segregasjonist som hadde planlagt det.
De har hans blod på sine hender.
- Han fortjener det verste. - Her er den mistenkte.
Jeg har ikke fått advokathjelp eller noe.
- Skjøt du presidenten? - Jeg har ikke skutt noen.
Dette er 24 år gamle Lee. H. Oswald.
Han passer til beskrivelsen av mannen i skoleboklageret.
Politiet jaget Oswald inn på en kino.
Han skal da ha skutt politimannen J.D. Tippit.
Et gevær ble funnet i en bygning der han jobbet.
Politiet ville ikke si om de fant avtrykk på våpenet.
Han var en god skytter eller heldig. Tre skudd skal ha blitt avfyrt.
Minst to av dem traff.
I Capitols rotunde holdes tre taler før allmennheten får se liket.
Er du bekymret for fangens sikkerhet?
Nei, vi skal ta våre forholdsregler.
Har du noen tvil om at Oswald er morderen?
- Jeg tror han er morderen. - Jeg er bare en syndebukk.
Det er en sånn trengsel ved Capitol at de som ikke har stått i kø...
Vi skal nå sende fra Dallas, der Lee Oswald vil bli flyttet.
- Han er blitt skutt. - En mann har en pistol.
Lee Harvey Oswald, som politiet sier drepte president Kennedy, er død.
Mannen politiet har anholdt, er blitt identifisert som Jack Ruby.
Han er anholdt av Dallas-politiet.
Tilbake til Washington.
Totalt 53 land er representert.
Et dusin kongelige og 30 utenriksministre.
Det burde gå bra den nærmeste tiden.
Jeg er sikker på at nasjonens innbyggere-
-kommer til å stå trofast bak regjeringen.
De merkelige drapene reiser spørsmål.
Hvem avfyrte skuddene som drepte Kennedy? Var det en konspirasjon?
Det første såret skal ha vært i bakhodet.
Det tyder på et skudd bakfra.
Men legene sier at det var et sår i halsen.
Det tyder på et skudd forfra.
Johnson utnevnte en kommisjon med syv fremstående amerikanere-
-for å utrede hendelsen. Earl Warren, høyesterettsjustitiarius.
Richard B. Russell, senator fra Georgia.
John Sherman Cooper, senator fra Kentucky.
Hale Boggs, representant fra Louisiana.
Gerald R. Ford, representant fra Michigan.
John J. McCloy, rådgiver til presidenten.
Allen W. Dulles, tidligere CIA-sjef.
Er dere sikre på at han ble skutt fra skoleboklageret?
Det får vi nok vente med. Rapporten vil gå gjennom alt.
Warren-kommisjonen hadde til rådighet FBI, Secret Service-
-og CIA. Det eneste direktivet var å finne sannheten.
- Jeg mener at vi gjorde det. - Kommisjonen fastslo følgende:
Lee Harvey Oswald drepte president Kennedy.
Han gjorde det alene, uten medkonspiratorer.
Andre detaljer er av interesse for historikere og spesielt interesserte.
Ett av bevisene vises ikke for allmennheten.
Abraham Zapruders film av attentatet.
Drapet er nå det mest dokumenterte lovbruddet i USAs historie.
For dem som vil granske det i minste detalj, finnes alt der.
Dette er Dealey Plaza. Til denne dag er det et åsted.
Etter Warren-rapporten er mange viktige nye utredninger blitt gjort-
-om drapet på president Kennedy.
Alle har gitt nye fakta og beviser som belyser hva som skjedde her.
I 1975, etter Watergate-skandalen, ledet Frank Church en utredning-
-om lovbrudd begått av FBI og CIA.
Allmennheten fikk vite om CIAs komplotter-
-for å drepe utenlandske ledere som Patrice Lumumba i Kongo-
-og Fidel Castro i Cuba.
Komplotter skapt under CIA-sjef Allen Dulles.
Men Churchs komité stoppet ikke der.
Senatorene Richard Schweiker og Gary Hart-
-fikk i oppgave å granske CIA og FBis roller i Warren-kommisjonen-
-og lete etter konflikter eller mørklegginger.
J. Edgar Hoover skriver: "Ja, vi hadde kontakt med Ruby."
"Han var informant for oss." Hvem sa det på Warrenrapportens tid?
Var det noen som antydet at Jack Ruby var informant for FBI?
Ingen. Det var hemmeligstemplet.
Troen på det allmennheten fikk vite av Warren-rapporten, smuldret opp.
Etterretningstjenestene gjorde alt feil-
-hvis de lette etter en konspirasjon og John Kennedys drapsmann.
Jakten på virkelige svar skjøt fart.
Tolv år etter drapet ble det mest ikoniske bevismaterialet lekket.
Det er filmen som ble tatt av kjoleprodusent Abraham Zapruder.
Den viser henrettelsen av president Kennedy.
Bob og Dick, kan dere fortelle hva vi ser?
Før han blir borte bak skiltet, vinker presidenten.
Bak skiltet blir han skutt, og så guvernør Connally.
Han er allerede blitt truffet.
Så kommer skuddet i hodet.
Det var da han ble truffet i hodet.
Det er det mest ubehagelige jeg har sett.
Drapets sjokk og brutalitet førte til et ramaskrik.
Det ble utnevnt en egen komité i representantenes hus, HSCA.
Ro i salen.
HSCA forhørte vitner på nytt og fikk nye forklaringer-
-som sto i strid med mye i Warren-rapporten.
Har noen andre forskere koblet den uskadde kulen til skadene?
Ikke så vidt jeg vet.
Pentagon har destruert sine dokumenter om drapet på Kennedy.
Vi vet ikke hvorfor det ble gjort.
Til slutt avgjorde man at HSCAs funn ikke kunne offentliggjøres, -
-og nesten en halv million dokumenter ble forseglet frem til 2029.
Det understreket vi på slutten av vår film JFK fra 1991.
Kontroversen som fulgte filmen, -
-tvang kongressen til å gjøre noe med dokumentenes hemmeligholdelse.
Det ble holdt høringer i kongressen.
De fleste amerikanere trodde ikke på Warren-kommisjonens dom.
Nå tror over tre av fire, ifølge alle nye opinionsundersøkelser, -
-at det var en konspirasjon i bildet.
I 1992 ble John F. Kennedy Records Collection Act vedtatt.
Hva er tittelen?
"Lovforslag om rask offentliggjøring av dokumenter om Kennedy-drapet."
Vedtaket ga finansiering til undersøkelseskomiteen ARRB.
Allmennheten slapp å vente til 2029.
Offentliggjøringen skulle begynne umiddelbart.
Komiteen fikk et budsjett og fire år på seg til å offentliggjøre-
-så mange dokumenter og nedtegnelser som mulig.
De klarte å samle over to millioner sider.
Alt finnes i Nasjonalarkivet i Maryland.
Siden da har allmennheten fritt kunnet lese, studere og granske.
Nå vet vi mye mer. Med disse fakta går vi tilbake og setter sammen-
-hva som egentlig skjedde den den dagen, og hvorfor.
Nå begynner vi.
Noe har skjedd i kortesjen.
JFK-saken var preget av forvirring.
Warren-kommisjonen forholdt seg for eksempel til tre skudd, -
-siden tre hylser ble funnet i sjette etasje i skoleboklageret.
På gulvet fant vi de tre tomhylsene.
Med deres særpreg kunne ekspertene bevise at de ble avfyrt med geværet.
- Ble noen avfyrt mot meg? - Nei.
- Alle tre mot presidenten? - Og vi har dem.
FBI fastslo at alle de tre kulene traff inne i bilen.
Han ble truffet med første og tredje. Det andre skuddet traff guvernøren.
Det tredje rev av en stor del av presidentens hode.
Warren-kommisjonen satte seg selv i en tvangstrøye med sine tre skudd.
Flere skudd ville antyde en konspirasjon, og dit ville de ikke.
Jeg sto under veibroen. På fortauet var det et tydelig merke-
-der en kule hadde truffet. Et fragment traff ansiktet mitt.
Dokumenter viste at det første skuddet bommet helt, -
-og det siste traff Kennedy i hodet.
Hvordan kan én kule ha truffet to ofre og gjort sånn skade?
Arlen Specter var jurist for påtalemyndigheten i Philadelphia-
-da han ble bedt om å delta i Warren-kommisjonen.
"Aha, tenk om én kule forårsaket alle de sju sårene."
Arlen Specter sto bak enkuleteorien.
Tenk om én kule gikk gjennom Kennedys rygg, ut gjennom halsen, -
-så inn i Connallys rygg og lunge, knuste 10 cm av femte ribben, -
-gikk ut av brystet hans, inn i håndleddets bakside, -
-knuste strålebenet, som på Connally, som er 193 cm, er et stort ben, -
-knuste det, gikk ut på forsiden av håndleddet og inn i venstre lår.
Hva du enn vil ha, så kan denne kulen gi deg det.
Den er i sannhet en magisk kule.
CE-399 var den magiske kulen.
Alle føderale utredninger har hittil behandlet den kulen-
-som helt avgjørende i saken.
Hvor viktig er det med sporbarhet?
Sporbarhet handler om bevismaterialers integritet.
Hvis jeg plukker opp et bevis og gir det til en annen, -
-står mitt navn først på listen, etterfulgt av den jeg gir det til.
Ellers går det ikke å bevise at bevismaterialet er det opprinnelige.
Kan du gå gjennom den magiske kulens sporbarhet-
-fra de ansatte på Parkland til Secret Service til FBI?
Den magiske kulen ble visstnok funnet på en båre på Parkland Hospital.
Den passerte flere hender før den kom til Secret Service.
Richard Johnsen hos Secret Service førte den til Washington DC.
I Washington ga han den til sjefen for Secret Service, James Rowley.
I Det hvite hus ga James Rowley den til Elmer Lee Todd.
Todd tok den med til FBis lab og ga den til Robert Frazier.
Vi har interessant informasjon fra John Hunt, -
-en privatperson som dro til arkivet fire, fem ganger-
-for å spore historien bak den magiske kulen.
Det han fant, var forbløffende.
Han flyttet nærmest inn på Nasjonalarkivet i Washington DC.
De lot ham sette opp et skrivebord med en data og en egen skanner.
Han gjorde noe som var annerledes.
Han intervjuet ikke politiet og FBI og hørte ikke på deres forklaringer.
Han gikk rett på det som var blitt sagt og underskrevet.
Ut fra FBis og Warren-kommisjonens dokumenter stilte Hunt spørsmålet:
Var CE-399 samme kule som den som ble funnet på båren?
Kl. 19.30 på dagen for drapet, 22. november 1963,-
-ble en kule registrert.
Det ble underskrevet av Robert Frazier, -
-som er hovedutrederen på FBis lab.
Ikke bare ett, men flere dokumenter indikerer-
-at Frazier registrerte en kule kl. 19.30 den kvelden.
Så kommer det interessante.
Elmer Lee Todd fikk kulen i Det hvite hus-
-fra Secret Service-sjefen James Rowley.
Todd dokumenterer tydelig-
-at han fikk kulen kl. 20.50.
Hvordan kan Robert Frazier få kulen i laboratoriet kl. 19.30-
-fra Elmer Lee Todd, som ikke fikk kulen før kl. 20.50?
Man skulle tro at de hadde håndtert den som gull på vei til banken.
Det fremgår tydelig i dokumentene at noen lyver om når de fikk kulen.
Men det blir verre. Todd satte sine initialer på kulen han fikk, -
-og alle andre som røte den, skrev sine initialer, som Robert Frazier.
Jeg dro til arkivet for å se på kulen.
Vi vil spesielt vite om Todds initialer synes på kulen.
Han sa at han skrev dem, men de er ikke der.
Todds initialer finnes ikke på den magiske kulen.
Jeg ville gjerne vite hva komiteen hadde å vise, -
-så vi finkjemmet deres beviser og fant noe interessant.
Warren-rapporten hadde informasjon fra FBI om at de som fant kulen, -
-senere identifiserte den som rett kule.
Men ifølge de interne dokumentene så ikke kulen sånn ut.
Men FBI løy for Warren-kommisjonen om det.
Vi snakket så med FBI-agenten som skulle ha hatt kulen.
Han het Bardwell Odom. Jeg ringte ham.
Jeg sendte dokumentene der det sto at han gjorde det.
Han sa: "Jeg hadde aldri kulen.
Da hadde jeg skrevet en 302-rapport. Det var veldig nøye."
Vi fant ingen 302-rapport med hans navn. FBI hadde bare funnet det på.
Det er mulig at en mystisk kule dukket opp fra et eller annet sted-
-uten å få Todds initialer, og at den havnet på FBis lab.
Man kan anta at FBI innså at man måtte bevise at Oswald var skyldig, -
-så de byttet den ut. For ingen av de fire personene-
-på Parkland og fra Secret Service kunne identifisere kulen.
Den som skal ha fått bekreftelsen, benektet det. Dokumentene viser det.
Så det er gode grunner til å være skeptisk til den magiske kulen.
Sporbarhetskjeden begynner ikke på laboratoriet, men på åstedet.
Alle gjenstander skal fotograferes, dokumenteres og bevares korrekt.
Fra åstedet samles bevismateriell som sendes til laboratoriet.
Sporbarhetskjeden fortsetter på laboratoriet.
Hvem har undersøkt det? Hvem har analysert det?
Hvert steg må følges hele veien til retten.
Hvis kjeden blir brutt, blir bevismaterialet ugyldig.
Det andre problemet er mangelen på skader på kulen, -
-som har gått gjennom to personer, knust to ben og etterlatt sju sår.
Joseph Dolce var en kirurg med flere utmerkelser under annen verdenskrig.
Han jobbet for Warren-kommisjonen.
De ga oss det opprinnelige geværet, Mannlicher-Carcano, -
-og hundre 6,5 mm-kuler.
Vi skjøt likets håndledd, -
-og hver eneste gang ble spissen på kulen knust.
Jeg tror ikke at kulen kan treffe håndleddet uten å bli deformert.
Dolce mente at to kuler hadde truffet Connally.
Siden Arlen Specter måtte godkjenne de medisinske vitnene, -
-står hverken Dolces navn eller uttalelse i Warren-rapporten.
Til og med Connally nektet å akseptere enkuleteorien.
Ekssenator John Sherman Cooper er den første i Warren-kommisjonen-
-som har gått med på å snakke på TV om hvordan overveielsene foregikk.
Ja, det var uenigheter. Jeg synes den mest alvorlige, -
-som jeg husker tydeligst, gjaldt hvorvidt det første skuddet-
-gikk gjennom Kennedy og så Connally.
Selv om skuddenes rekkefølge ikke ble oppgitt, -
-sto det i rapporten at én kule gikk gjennom Kennedy og Connally, -
-og at en annen bommet på bilen og traff tilskueren James Tague, -
-og at det siste skuddet traff Kennedy i hodet.
Jeg kunne ikke overbevise meg selv om at samme kule traff begge to.
Du ble altså ikke overbevist av enkuleteorien?
Nei. Ikke senator Russell heller.
Senator Richard Russell fra Georgia ville ikke delta i kommisjonen.
Etter det første møtet ble han skuffet over fremgangsmåten, -
-og spesielt innflytelsen til J. Edgar Hoover-
-og fungerende justisminister Nicholas Katzenbach.
Blant hans papirer på University of Georgia finnes et notat-
-skrevet etter det første møtet 5. desember 1963.
"Noe merkelig skjer. Warren og Katzenbach er godt kjent med FBI-
-og vil fremstille Oswald som eneste mulige gjerningsmann.
Det synes jeg er en uholdbar innstilling."
Han nedtegnet sin avvikende mening-
-til presentasjonen på det siste kommisjonsmøtet 18. september.
Han delte da sine bekymringer med president Johnson.
Spiller det noen rolle hvilken kule som traff Connally?
Det gjør ikke det, men de sa at vi tror at samme kule traff begge.
- Det tror ikke jeg. - Ikke jeg heller.
Hvis skytteren traff Kennedy i halsen og så i skallen, -
-bommet han deretter, ifølge den teorien, både på bilen og gaten.
Hvis han satte to kuler i Kennedy, kan han ikke ha bommet på bilen.
Det kunne jeg ikke skrive under på. Connally sa at det ikke stemte.
Han trodde også at Oswald ikke handlet alene.
Russell var påvirket av Zapruder- filmen og Connallys forklaring.
Jeg forstår at ekspertene spør seg-
-om vi begge kunne ha blitt truffet av den første kulen.
Det tror jeg ikke på.
Andre i kommisjonen måtte inkludere Connallys avvikende oppfatning.
Dermed kunne de ikke fullstendig utelukke en konspirasjon.
Russell ble den første i kommisjonen som kritiserte rapporten.
Han ble fulgt av John Sherman Cooper og Hale Boggs.
Men så intervjuet Walter Cronkite John McCloy-
-i løpet av fire kvelder med Dan Rather som programleder.
Ble saken ettergått like grundig som den ble etablert?
Jeg skal svare på det straks, men først vil jeg si noe annet.
Jeg var usikker på hvor riktig det var å medvirke her-
-som tidligere medlem i kommisjonen og kommentere beviser.
McCloy besvarte aldri Cronkites spørsmål.
I tillegg oppdaget Roger Feinman hos CBS senere interne dokumenter-
-som viste at McCloy påvirket serien gjennom sin datter Ellen, -
-som var assistent til CBS-direktør Richard Salant.
I 1992 konfronterte Jerry Policoff Salant og Ellen McCloy-
-med dokumentene med McCloys instrukser for programserien.
Først da innrømmet CBS at de hadde brutt sine egne presseetiske regler.
CBS, NBC og New York Times-
-fortsatte å støtte kommisjonens slutninger-
-og gransket aldri de 26 bindene med kompletterende bevis.
Mr. Dulles, la meg dele noe av kritikken med deg.
Noen av dokumentene er i arkivet, -
-men er hemmeligstemplet av FBI og CIA, som du har kjennskap til.
Er det noe i dem som kan skape rabalder når de blir offentliggjort?
Nei, det tror jeg ikke. Alt som er avgjørende-
-for å danne seg en oppfatning om hva som skjedde, er blitt offentliggjort.
Warren-kommisjonen visste at det var flere problemer med bevisene.
Alle tester viser at kulen kom fra geværet han ble fotografert med.
- Nei, nei, nei. - Hans avtrykk ble funnet i bygningen.
Du er feilinformert. Ballistikktestene beviste ingenting.
Dette er våpenet som ble brukt. Et ganske slitt militærgevær.
Vi vet at Oswald var i besittelse av geværet.
Han ble fotografert med det, og det var ifølge hans kone:
"Lee Oswalds trofaste gevær."
Er geværet i bevisene samme gevær som Oswald skal ha bestilt per post?
Geværet som Lee Oswald skal ha bestilt under navnet Alex Hidell, -
-ble kjøpt fra Klein's Sporting Goods i Chicago-
-på postordre gjennom magasinet American Rifleman.
På kupongen bestilte han en 36-toms Mannlicher-Carcano 6,5 mm-
-til 19,95 dollar.
Robert Frazier, som var våpenekspert hos FBI, -
-vitnet om at han målte geværet til å være 40,2 tommer langt.
Det er 10,5 cm forskjell mellom det han bestilte, og det som ble funnet.
Klein's kan ha sendt en annen Mannlicher-Carcano til Oswald, -
-men det finnes flere avvik.
Modellen som Oswald bestilte, har disse remfestene på undersiden.
På bildet kommer betjent Carl Day ut med et gevær fra skoleboklageret.
En av remmene sitter på venstre side, festet til kolben.
Det er ikke det geværet som ble bestilt eller annonsert.
Remmen på "hagebildene" er på bunnen, ikke på siden.
Marina Oswald tok bilder i hagen der Lee Oswald holdt et gevær-
-og en pistol på hoften. Det første bildet tok hun tre av.
Bevisgjenstand 133A og 133B-
-viser en ring på ringfingeren på høyre hand.
På 133C er ringen på venstre hånd.
Dallaspolitiet viste Lee Oswald et av bildene mens han var i varetekt.
Han sa: "Det er mitt ansikt, men jeg husker ikke det bildet."
Men etter alle disse spørsmålene gjenstår det underliggende mysteriet.
Hvorfor skulle noen bruke et gevær til et attentat-
-vel vitende om at geværet kunne spores direkte til gjerningsmannen?
Fant man fingeravtrykk på geværet?
FBis fremste ekspert på fingeravtrykk, Sebastian Latona, -
-prøvde å ta avtrykk fra geværet. Han vitnet for Warren-kommisjonen-
-om at han ikke fant brukbare avtrykk på metallet eller kolben.
Likevel sa Day i Dallas, før geværet ble ført til Washington, -
-at han fant et delavtrykk på avtrekkerbøylen-
-og et delavtrykk på kolbens underside.
Latona sa at det ikke så ut som at noen hadde lett etter avtrykk.
- Ingen delavtrykk? - Ikke noe brukbart.
Det trengs åtte samsvarspunkter. Han fant ikke det.
J. Edgar Hoover på 2192.
Ja, jeg har sett rapportene fra utredningen.
Denne Oswald avfyrte tre skudd. Så kastet han geværet til siden-
-og gikk fem etasjer ned i trapperommet.
- Kan det bevises? - Ja, det kan vi bevise.
Var det noen som hørte eller så ham?
De fleste ansatte var i lavere etasjer, -
-men han ble stoppet i andre etasje av en politimann.
Noen sjefer sa at det ikke var noen fare, og at han jobbet der.
Så de lot ham gå. Så gikk han ut.
Da jeg hørte skuddene, løp jeg inn i huset og opp til andre etasje-
-etter halvannet til to minutter.
På et par minutter kom politiet til skoleboklageret med stoppeklokker-
-og kritiske øyne. Ikke bare politi og agenter sporet fluktruten.
Det gjorde også dommer Warren og andre i kommisjonen.
Jeg ville finne et bestemt vitne til drapet.
Det var Victoria Adams.
Hun jobbet i fjerde etasje og kjente Oswald.
Jeg sjekket Nasjonalarkivet etter hennes opprinnelige vitneforklaring.
Jeg fikk høre at båndet med hennes forklaring manglet.
Senere fikk jeg vite at båndet ble destruert av Warren-kommisjonen.
Til slutt fant jeg henne så jeg kunne høre hennes versjon.
Adams var 22 år gammel da drapet fant sted.
Hun fortalte at hun rett etter drapet-
-løp ned trappen for å komme ut og se hva som skjedde.
Hvis det var sant, burde hun ha sett Oswald i trapperommet.
Men hun hverken så eller hørte noen.
Hun innså at noe var galt, for ingen trodde på henne.
Hun sa til David Belin, som forhørte henne:
"Spør Sandra Styles, en kollega som gikk ned trappen med meg."
Det ble et alvorlig problem for Warren-kommisjonen.
Det var enkelt å mistro én kvinne.
Men å mistro et bekreftende vitne kunne være vanskeligere.
Så Belin sa: "Vi trenger ikke Sandra Styles, for vi har deg."
Vi har med oss Mr. Belin, som har vært her flere ganger.
Han kjenner denne byen bedre enn de fleste nå.
Ifølge Vickies opprinnelige forklaring-
-gikk hun fra vinduet i fjerde etasje 15-30 sekunder etter drapet.
Warren-kommisjonen økte tiden til ett minutt.
Hun sa at hun var i første etasje 60 sekunder etter drapet.
Warren-kommisjonen endret det til flere minutter.
Kommisjonen lyktes med å lure allmennheten-
-til å tro at Vickie var forvirret, og det var det.
Rekonstruksjoner beviser at Oswald hadde tilstrekkelig tid-
-til å fyre av skuddene, gjemme geværet og komme seg til kantinen.
Men i 1999 fant jeg et dokument i Nasjonalarkivet-
-som var blitt fortiet i 35 år.
Det var et brev fra den føderale anklageren Martha Joe Stroud.
Det var et oversendelsesbrev av Vickies signerte forklaring-
-til J. Lee Rankin, lederen av Warren-kommisjonens utredning.
I siste avsnitt av brevet, nesten som en ettertanke, -
-presenteres en kvinne ved navn Dorothy Garner.
Garner var Vickies nærmeste sjef, og hun sto i vinduet med Vickie.
I brevet står det at Garner så Vickie gå ned trappen-
-før hun så betjent Baker og Roy Truly komme opp.
Da jeg fant og intervjuet Dorothy Garner, bekreftet hun alt.
Hun sto i vinduet med Vickie, Vickie forlot vinduet umiddelbart, -
-hun fulgte Vickie ut fra kontoret-
-og så henne gå ned i trappehuset.
I løpet av hele den tiden så hun ikke Oswald, -
-så Stroud-brevet ble et farlig dokument for Warren-kommisjonen.
Hvis dokumentene ikke var blitt frigitt, hadde vi aldri fått vite-
-om de bekreftende utsagnene til tre vitner som gir sterke beviser-
-for at Oswald ikke var i sjette etasje da skuddene falt.
Juridisk sett burde obduksjonen ha skjedd i Dallas.
Det var en rettslege der, Earl Rose.
Han skulle gjennomføre obduksjonen, men ble presset opp mot en vegg.
De truet ham med hendene på våpen.
Han fulgte etter dem, men de tok liket ulovlig med seg fra Dallas, -
-i strid med delstaten Texas' lover.
Da Air Force One dro fra Dallas til Washington, -
-holdt to av legene som prøvde å redde Kennedy, en pressekonferanse.
Det var dr. Malcolm Perry og dr. Kemp Clark.
Hva var de to store bevisene som Kemp Clark og Malcolm Perry avslørte?
Dr. Perry gjorde en trakeotomi for å hjelpe Kennedy med å puste.
På en pressekonferanse etter de mislykkede forsøkene på å redde ham, -
-fortalte han at det så ut som et inngangshull i halsen.
Kemp Clark var nevrokirurgisk sjef på Parkland.
Han sa at presidenten hadde et stort sår i oksipital-parietal-området.
Altså bakhodet. Den beskrivelsen samsvarer med et utgangshull.
Vi har en avskrift av hva de sa på presskonferansen, 1327C.
Det er et viktig dokument, for Secret Service beslagla videoene.
Men det finnes et klipp med dr. Perry innspilt etter pressekonferansen.
På akutten satte dr. Carrico et rør i luftrøret for åndedrettet, -
-men det var et sår foran på halsen og et hull i bakhodet.
Det Clark og Perry beskrev, tyder på en skytter foran bilen.
Uttalelsen til pressesekretær i Det hvite hus Malcolm Kilduff-
-stemmer med den slutningen.
Enkelt sagt var det en kule rett gjennom hodet.
Sykepleier Audrey Bell var sammen med dr. Perry i operasjonssalen.
På morgenen, da dr. Perry kom, sa jeg:
"Du ser forferdelig ut. Har du sovet?
Han sa: "Ikke mye. De ringte fra Bethesda i løpet av natten."
"Om hva da?" "Om det var inn-eller utgangshull.
De vil at jeg skal ombestemme meg."
I forklaringen for Warren-kommisjonen tok han tilbake det han hadde sagt.
De tvang ham til å ombestemme seg.
Det var flaut for meg som lege å se hvordan noen som sa sannheten, -
-ble tvunget til å ombestemme seg.
Tenkte du gjennom hvorvidt det var et inn-eller utgangshull?
Jeg tenkte faktisk ikke mye på det.
Det hadde kanskje vært bedre om jeg hadde gjort det.
Men jeg brukte min energi, som de andre der, på oppgaven.
Jeg tenkte ikke på hva som hadde skjedd og hvorfor.
I 1970 ansatte dr. Shire meg til University of Washington-
-på hjertekirurgisk avdeling. Da ble jeg kjent med Malcolm.
Vi var kollegaer og samarbeidet om vanskelige operasjoner.
Jeg var spesielt interessert i dr. Perrys syn på drapet på JFK, -
-siden han utførte trakeotomien på ham.
Problemet er at Malcolm kategorisk nektet å diskutere drapet.
Han svarte ikke på mine spørsmål om halssåret.
Men etter en flere timer lang operasjon sammen-
-satt vi alene og drakk kaffe.
Jeg spurte igjen om såret på halsen. Denne gangen sa han:
"Det var et inngangshull. Uten tvil."
En av grunnene til at Perry sa offentlig at det var et utgangshull, -
-er at en Secret Service-agent presset ham.
Den personen var Elmer Moore.
I 1970 var Elmer Moore sjef på Secret Services kontor i Seattle.
En doktorand, Jim Gochenaur, ble venner med ham.
Han innrømmet for Gochenaur at han angret på at han hadde presset Perry.
Jeg spurte ham rett ut. "Mr. Moore, presset du dr. Perry?"
Etter en stund sa han: "Jeg fikk ordre om å gjøre det."
Han sa at betjent Kelley hadde gitt ham ordre om å snakke med Perry-
-og overbevise ham om at det kunne være et utgangshull.
Ikke et inngangshull.
Jeg syntes det var interessant at han innrømmet noe så grovt.
Elmer Moore var ansvarlig for å få legene på Parkland-
-til å endre forklaring til at det ikke var et stort hull i bakhodet.
Turnuslege Charles Crenshaw jobbet på akutten på Parkland den dagen.
Han sa senere offentlig at han trodde Kennedys sår kom forfra.
Herfra og gjennom.
Crenshaw skrev boken Conspiracy of Silence etter filmen JFK-
-om at han var på Parkland og så Kennedy bli operert, -
-og Kennedys sår kom ikke bakfra med tanke på skaden i bakhodet.
Med så nøyaktig medisinsk terminologi som mulig.
Greit. Det var på høyre bakside.
Han vred hodet litt mot venstre-
-og løftet fliken, for å si det sånn.
Man kunne se hullet, -
-og hjerne og ryggmargsvæske dryppet ut.
Jeg så at det dryppet ned i en bøtte.
Allerede i 1981 ble bilder fra obduksjonen lekket til forskere.
Bildet av Kennedys hodeskade-
-stemte ikke med Parkland-legenes inntrykk.
Jeg husker at skaden var langs denne delen.
Det er som om obduksjonsmaterialet var ment å skjule sannheten, -
-og ikke avsløre omfanget av ting, slik man vanligvis gjør.
På kvelden etter drapet ble Kennedys lik fløyet til Washington.
Obduksjonen ble utført på Bethesda Medical Center, et militærsykehus.
Alle de fremste rettslegene i USA var høyst én time unna DC.
Ingen av dem ble innkalt.
Det var to militære patologer: James Humes og J. Thornton Boswell.
To militære patologer som aldri hadde gjort en skuddskadeobduksjon.
Dette er viktig for alle amerikanere, uansett politisk tilhørighet.
Det er deres president. Man skal finne vinkler, baner og avstand, -
-som så skal korreleres med skuddskadene til Connally.
Det er en enorm oppgave som krever to-tre fremstående rettsleger.
Men de innkalte Humes og Boswell.
De innså at det var for vanskelig og innkalte en ekspert, Pierre Finck.
Humes og Boswell begynte obduksjonen før han kom frem, -
-men innså at det var for vanskelig og ba om å få en rettslege, -
-for dr. Finck hadde ikke utført en obduksjon på over to år.
De ba om å få hjelp av noen med erfaring, men de fikk avslag.
Det var mange mennesker på likhuset. Det nyeste tallet er 33 personer.
Det var en tribune med tre fulle rader.
De tre patologene fikk inn liket-
-og ble fortalt at han ble skutt bakfra.
De fikk skadene til å stemme med de kjente omstendighetene.
Obduksjonen var ikke i hendene på legene som skulle utføre den.
Den ble styrt av personene som var der og sa hva de skulle gjøre.
La oss snakke om de to skadene.
Dere undersøkte hele ryggen.
I obduksjonen sa Humes og Roswell: "Det er et kulehull i ryggen."
De undersøkte det med fingrene og instrumenter. De tok ut lungene.
Men ingen kuler! I en drapssak er det et alvorlig problem.
Som bestilt kom det en telefon fra FBI. En kule var blitt funnet!
Darrell Tomlinson, en vaktmester på Parkland, gikk forbi akutten.
En båre sto i veien. Han bøyde seg for å flytte den og så en kule.
Hvordan havnet kulen der? Humes og Boswell dro en absurd slutning:
Mens presidenten lå på ryggen på båren-
-og det ble lagt press på brystkassen for å gjøre HLR, -
-tvang det kulen, som hadde trengt seg dypt ned i vevet, -
-ut på baksiden som gjennom en tunnel.
Det er viktig å understreke at kuler ikke går inn og ut sånn.
Kulen blir omsluttet. Men det var deres slutning.
Husk at de ikke visste at det var et kulehull i presidentens hals.
- Har du gjort mange obduksjoner? - Cirka tusen.
Først neste morgen tenkte Humes:
"Vi burde spørre kirurgene på Parkland."
Legene på Parkland hadde fastslått at kulen traff luftrøret.
De forstørret kulehullet og fikk vite at det ble gjort en trakeotomi-
-over skuddhullet.
"Jaha", sa Humes og Boswell. "Nå vet vi det.
Et skudd bakfra gikk inn i ryggen i cirka 600 m/s.
Kulen ble skremt av den hvite kragen, stupte ned i klærne, -
-og slik havnet kulen på båren."
4-5 måneder senere, i Arlen Specters enkuleteori, fikk kulen nye krefter-
-og hadde nå gått gjennom både Kennedy og Connally.
Fra og med april 1964-
-kom bårekulen, CE-399, helten i Warren-rapporten, fra Connallys lår.
Hvordan er det mulig? Det er ikke til å tro.
Det er et vitenskapelig bevis for at såret kom bakfra-
-og gikk forover.
Humes destruerte obduksjonsnotatene sine.
Humes var obdusentpatolog, og vi vet som leger-
-at notater gjort i øyeblikket er viktigere og nærmere sannheten-
-enn alt som skrives senere. Og han destruerte notatene.
Han destruerte notatene fra en rettsobduksjon?
Husk at Oswald fremdeles var i live den kvelden.
På et tidspunkt ville han bli bedt om å avgi forklaring under ed.
"Hvorfor destruerte du notatene? Beholder ikke rettsleger notater?"
Han sa at han destruerte dem fordi de var fulle av presidentens blod, -
-og han ville unngå morbid nysgjerrighet.
Dr. Finck skrev også notater og klaget over at de også forsvant.
Han var sint, for han måtte gjenskape notatene sine fra minnet.
De to FBI-agentene på obduksjonen, Frank O'Neill og James Sibert, -
-rapporterte hva de hørte under obduksjonen-
-og hva patologene sa, og spesielt dr. Humes.
De ble forhørt av Arlen Specter i begynnelsen av 1964.
Han skrev deretter svært negative kommentarer om dem i et referat.
Vi vet hvorfor han ikke likte det de sa, -
-ettersom de ga motbevis mot enkuleteorien.
Hverken Sibert eller O'Neill fikk vitne for Warren-kommisjonen, -
-og notatene deres ble hemmeligstemplet.
I 1997 ble de forhørt som vitner av ARRB.
Både Sibert og O'Neill fikk se bildene av JFKs bakhode.
De mest omstridte obduksjonsbildene.
Begge sa at de ikke så noe lignende under obduksjonen.
O'Neill mente hodet var blitt satt sammen, balsamert og fotografert.
Det sa han under ed. Sibert husket ikke diagrammet av såret, -
-så han tegnet et nytt. Det er et av de viktigste diagrammene.
Det viser en utgangsdefekt på høyre bakside.
Det var en bit på størrelse med et kartotekkort som manglet.
Dette nye beviset og offentliggjøringen av 40 vitner-
-som så et hull i Kennedys bakhode, -
-utgjør sterke beviser for et skudd forfra.
- Hvem var obduksjonsfotograf? - John Stringer.
Han var sivilansatt og skrev en lærebok om medisinsk fotografi.
Han var offisiell fotograf og fotograferte obduksjonen selv.
Han fotograferte også presidentens hjerne.
Bildene av Kennedys hjerne finnes i Nasjonalarkivet.
De kan ikke skannes og reproduseres.
De kan kun granskes der av forskere godkjent av Kennedy-familien.
Halvparten av hjernebildene er tatt ovenfra.
Det var det Stringer sa at han fotograferte.
Den andre halvparten av hjernebildene er tatt nedenfra.
Vi var grundige da vi spurte Mr. Stringer om alle bildene.
Vi spurte hvilken film han brukte til sort-hvitt og fargebilder.
Jeremy Gunn viste Stringer fargediasbildene av hjernen.
Stringer sa at det ikke var Kodak, men kanskje Ansco.
"Jeg ser ikke produsentens navn, men de har ikke rett kanthull."
Jeremy Gunn sa: "Brukte du denne filmen?"
Stringer sa nei. "Tok du bilder nedenfra?" "Ikke så vidt jeg vet."
Dette leder til spørsmålet: Hvem var det da som tok fotografiene?
Robert Knudsen var en marinefotograf detasjert til Det hvite hus i 1958.
I dødsannonsene hans i New York Times og Washington Post-
-står det at han fotograferte Kennedys obduksjon, -
-men offisielt gjorde han ikke det.
Robert Knudsen ble ikke forhørt av Warren-kommisjonen.
Til slutt fant de Robert Knudsen i 1978.
Komiteen tok faktisk imot hans vitneforklaring.
Men den ble ikke offentliggjort på 50 år.
Den ble frigjort i 1993. Jeg vet hvorfor de hemmeligstemplet det.
Alt han fortalte om bildene, motsa den offisielle versjonen.
Etter hans død i 1989 ble hans kone forhørt av ARRB.
Beskrev han for deg hvilke skader han så?
Han sa at hele overdelen av hodet var borte.
Han sa til henne at et bilde, antageligvis av bakhodet, -
-var kraftig forandret.
- Hvor var skaden dekket til? - Noen hadde gredd hår over den.
Det er verdt å si at det du sier, er svært forskjellig-
-fra det myndighetene har påstått i lang tid.
Hvorfor sa han ingenting til noen?
Man må huske at han var i marinen-
-og hadde sikkerhetsklarering.
Det var en livsstil. Da går man ikke rundt og plaprer.
Han fortsatte å jobbe i Det hvite hus fordi han ikke plapret.
John Stringer var offisiell fotograf. Jeg tror at begge tok bilder, -
-men at mange av Stringers bilder ikke ble inkludert, -
-og at mange som vi ser, er Robert Knudsens bilder.
Saundra Spencer jobbet på marinens fotografiske anlegg Anacostia, -
-som er adskilt fra Bethesda-laben. Den helgen tok hun imot film.
Bildene Saundra Spencer fremkalte, ble aldri inkludert.
Det eneste beviset vi har, er hennes vitneforklaring.
Spencer ble opprørt da hun så de offisielle bildene.
Hun sa: "Jeg har fremkalt bilder av ham og familien i tre år."
"Han så aldri sånn ut. Han ser forferdelig ut på bildene."
- Hun begynte å gråte. - Foran komiteen?
Foran Jeremy, meg og arkivaren.
"Så dårlig så han ikke ut på bildene jeg fremkalte.
De var rene og respektfulle."
På et av bildene hun fremkalte, lå en intakt hjerne ved kroppen.
Merkelig at den var intakt, siden FBI-agent Frank O'Neill fortalte-
-at halve hjernemassen var borte.
Hjerneobduksjonen, eller de to obduksjonene, ble gjort senere.
De ble ikke gjort 22. november.
På Zapruder-filmen ser man Kennedys hode eksplodere.
Jackie Kennedy klatret bak, tok opp en bit av presidentens hjerne-
-og ga den senere til en lege på Parkland.
På obduksjonsbildene av hjernen som jeg har sett, -
-ser man at veldig lite vev mangler.
I rapporten fra den kompletterende hjerneundersøkelsen-
-står det at hjernen veide 1500 gram.
1500 gram er over snittet for en voksen manns hjerne.
I en studie av 8000 obduksjoner veide mannlige hjerner i snitt 1336 gram.
De mener altså at president Kennedys hjerne veide over snittet.
Hvor ble det av hjernevevet som fløy ut over Dealey Plaza, -
-og som Jackie holdt i hånden og alle fikk på klærne?
Arkivet har to bilder av hjernen.
Jeg så på dem i 2015. Hjernen så forvrengt ut, -
-som om hjernen hadde ligget i et glass med formaldehyd lenge.
Komiteen hadde en konsulent, en anerkjent rettslege.
Han så på bildene og sa at hjernen var konservert.
Den var helt grå, ikke rosa i det hele tatt.
Den hadde ligget to-tre uker i formaldehyd. Minst to uker.
Jeg og Jeremy Gunn så på hverandre, -
-for JFKs hjerne ble undersøkt mindre enn tre døgn etter drapet.
Man kan tenke seg at de ville at skaden på hjernen-
-skulle stemme med hypotesen at Oswald var skytteren.
Hvis det var en defekt på bakhodet, som mange vitnet om, -
-reiser det spørsmål om den enorme defekten ble forårsaket av ett skudd-
-som skal ha kommet fra Oswald.
På et universitetssykehus fantes det nok av hjerner.
Man gjorde hyppige obduksjoner, og hjerner ble brukt i undervisning.
Så det hadde ikke vært vanskelig å finne en annen hjerne.
Det er nok en grunn til at det ikke kan være Kennedys hjerne-
-på bildene vi har i arkivet.
Det vi har her, er bevis-
-som bestrider ektheten til bildene i Nasjonalarkivet.
I en rettssak i dag ville ikke bildene vært gyldige beviser.
Jeg er glad jeg ikke er dere.
Dere har mye å tenke på. Dere har sett bevis som folket ikke har sett.
Da vi var barn, -
-tenkte nok de fleste her at rettferdighet skapes automatisk.
At dyden er sin egen belønning, og at godhet seirer over ondskap.
Når vi blir eldre, innser vi at det ikke er sant.
Individer må skape rettferdighet, og det er ikke lett.
For sannheten utgjør ofte en trussel mot makten.
Ofte må man trosse makten på egen risiko.
Den eneste legen som var på både Parkland og Bethesda, -
-var George Burkley, Kennedys personlige lege.
Arlen Specter innkalte ikke George Burkley som vitne, -
-men Burkley ble intervjuet i 1967 og stilt spørsmålet:
Er du enig med rapporten om antallet kuler som traff presidenten?
Det vil jeg ikke bli sitert på.
Han sa ingenting, siden han var innblandet i en mørklegging.
Burkley signerte diagrammet med en kule i ryggen i høyde med T3.
Han signerte også dødsattesten, hvor såret også var på ryggen.
Dødsattesten finnes ikke i Warren-kommisjonens bind, -
-og diagrammet i kommisjonsbindene mangler Berkeleys signatur.
I 1977 skrev han gjennom sin advokat et brev til Richard Sprague, -
-som var sjefsjurist på HSCA.
Han sa han hadde informasjon som tydet på at flere enn Oswald-
-måtte ha vært delaktige i drapet. Han var beredt på å snakke om det.
Sprague, som ville etterforske CIAs innblanding, -
-ble tvunget ut to uker senere.
Burkley sendte en skriftlig uttalelse, -
-men det finnes ingen dokumenter om at han ble forhørt som vitne.
I 1982 sa han til Henry Hurt: "Jeg vet at det var flere skyttere."
Da Henry Hurt spurte etter flere detaljer, ville han ikke si mer.
Året etter snakket Burkley med Michael Kurtz, en annen JFK-forsker.
Han sa at det var et komplott og at han husket et utgangshull i bakhodet.
Det er viktig at den eneste legen-
-som var med på både Parkland og Bethesda, -
-sa til Michael Kurtz at Kennedy hadde et utgangshull i bakhodet.
Da Kurtz kontaktet Burkley, ville han ikke snakke mer med ham heller.
Dr. Burkley hadde gått bort da komiteen ble stiftet.
Da foreslo Jeremy at vi skulle be datteren hans-
-om lov til å dra til byrået Illig jobbet på, for han var også død, -
-og se om det fantes dokumenter som viste hva han ville si til HSCA.
Hun gikk med på det. Da Jeremy ringte, hadde hun ombestemt seg helt-
-og nektet å gå med på det, og hun la på røret.
Obduksjonsdiagrammet over for- og baksiden der man markerer skader, -
-viste at kulehullet i ryggen var på høyde med brystvirvel T3,-
-som er 14-15 centimeter under.
Plasseringen stemte med det Sibert og O'Neill skrev i sin rapport.
For å få alt til å stemme med teorien om at én kule forårsaket skadene, -
-trengte legene et utgangspunkt for ryggsåret.
Warren-kommisjonen hevet såret på ryggen-
-så det lå på linje med det påståtte utgangshullet i halsen.
Gerald Ford gjorde det med et enkelt pennestrøk.
Beskrivelsen ble endret fra "ryggen" til "nakken".
Folk sa at Gerald Ford ikke kunne ha to tanker i hodet samtidig.
Plutselig var han rettslege, fotograf, kriminolog og ekspert-
-og visste hvor kulehullet var.
I 1979 flyttet HSCA kulehullet ned, siden de hadde obduksjonsbilder.
Warren-kommisjonen tenkte kanskje at ingen ville se obduksjonsbildene.
Da komiteen offentliggjorde hva Ford hadde gjort, -
-svarte han at det ikke hadde noe med noen konspirasjon å gjøre.
Han prøvde bare å være mer presis. Det er stikk i strid med en samtale-
-mellom Ford og Frankrikes president Valéry Giscard d'Estaing.
Da sa Ford at drapet ikke ble utført av én person, men var et komplott.
"Vi visste at det var et komplott, men fant ikke ut hvem som sto bak."
Alle de offentliggjorde dokumentene kaster nytt lys på hendelsene.
I spørsmålet om attentatet mot JFK-
-har konspirasjonsteorier blitt konspirasjonsfakta.
Rettsmedisinske beviser tyder på flere skyttere, -
-og at Oswald ikke engang var i sjette etasje da drapet fant sted.
Hans fingeravtrykk ble ikke funnet på det såkalte mordvåpenet.
Det ble ingen rettssak for Lee Harvey Oswald.
Jeg har ikke fått advokathjelp eller noe.
Jeg har ikke skutt noen.
Advokaten Mark Lane prøvde å representere Oswald, -
-men ble stoppet av Warren-kommisjonen.
Kommisjonen har handlet på et vis-
-som ikke tar hensyn til den anklagedes rettigheter.
Jeg vet ikke om noen er uskyldig, men bevisene som blir presentert, -
-er fulle av feil. Påtalemyndigheten har en parafintest-
-som viser at Lee Harvey Oswald ikke avfyrte et gevær 22. november.
Jeg har en fotostatkopi av testen.
Fikk den anklagede en rettferdig rettergang?
Jeg kan si av erfaring etter flere hundre fellende dommer, -
-og etter å ha ledet flere tusen straffesaker og drapssaker, -
-at ingen domstol i USA ville ha dømt Oswald-
-ut ifra Warren-kommisjonens bevis.
Istedenfor en jury med 12 medborgere-
-ble dommen felt av syv utnevnte vise menn og karrierepolitikere.
En dom som ble foreviget av datidens medier.
I de offentliggjorde dokumentene ser vi flere mysterier om Oswald.
En mann som kalte seg syndebukk og ble drept på direktesendt TV.
Her gravlegges Lee Harvey Oswald, president Kennedys påståtte morder.
Begravelsen skjedde på en ellers tom gravplass utenfor Fort Worth.
En gravplass som skal ha blitt kjøpt av Oswalds mor.
Ingen sørgende var til stede, bortsett fra den avdødes familie.
Oswald tilbrakte sine første år på et barnehjem.
17 år gammel ble han med i marinekorpset. Ett år senere-
-ble han sendt til en av USAs hemmeligste baser: Atsugi i Japan.
Herfra utførte CIA spionflyvninger over kommunistiske Kina med U-2-fly.
Under Church-komiteens utredning i 1975 av etterretningsaktiviteter-
-bemerket komitémedlem Richard Schweiker om Oswald-
-at livet hans var fullt av E-tjenestens fingeravtrykk.
Mange sa han var en likefrem, rakrygget amerikaner som ung.
Senere ble han fremstilt som noen som elsket Castro og Russland.
Våren 1963 delte Oswald ut brosjyrer for Fair Play for Cuba Committee.
En Castro-vennlig gruppe som var populær på universitetene.
Noen ble stemplet med adressen 544 Camp St., et kontor i New Orleans-
-i nærheten av CIAs kontor, som lå tvers over gaten.
Der var også Cuban Revolutionary Council, en Castro-fiendtlig gruppe.
Hvorfor skulle en Castro-vennlig aktivist ha sitt hovedkvarter-
-hos den ledende Castro-fiendtlige gruppen? Fordi han var en provokatør.
Han var en dobbeltagent som spilte begge rollene.
Oswald hadde to tilknytninger, dels til Castro-fiendtlige cubanere, -
-samtidig som han delte ut flygeblader for den andre siden.
De to gruppene som hadde størst motiv for å drepe presidenten.
Ikke overraskende var mange av gruppene kjent-
-og i visse tilfeller støttet av den amerikanske staten.
På våren 1963 begynte Oswald å omgås med menn-
-som viste seg å ha klare koblinger til disse statlige innsatsene.
En av mennene, David Ferrie, kjente Oswald fra Civil Air Patrol i 1955-
-og var kjent som ekstrem antikommunist.
Han var også instruktør og pilot for CIA i deres hemmelige krig mot Cuba.
Oswald var innblandet i treningen av eksilcubanere med Ferrie.
Jeg vet at jeg så ham en gang med en mann ved navn Guy Banister.
Jeg vet ikke hvilken rolle Guy spilte i alt dette.
Banister var en høyreekstremist og hadde koblinger til FBI, CIA-
-og det amerikanske nazistpartiet.
Banister ga Oswald et eget kontor på 544 Camp Street.
Oswald begynte å bruke kontoret for å trykke Castro-vennlig litteratur.
Etter drapet, da FBI forhørte Banister, som hadde vært FBI-agent, -
-spurte de ham ikke om Oswald.
På et tidspunkt, trolig etter drapet, avgjorde FBI-
-at de ville bryte Oswalds forbindelse til FBI, -
-og Banisters forbindelse til FBI måtte også brytes.
Problemet var at mange flygeblader hadde adressen 544 Camp Street.
Det kom en melding fra New Orleans til FBI fra agent Maynor-
-som nevnte flygeblader med adressen 544 Camp Street.
Før meldingen ble sendt, ble det strøket ut.
Warren-kommisjonen hevdet at Oswald var kommunist-
-og pekte på hans avhopping til Sovjetunionen i 1959.
Hans reise til Russland reiste spørsmål.
For eksempel: Når en amerikaner dro til Russland, -
-oppga sitt medborgerskap og senere ville komme tilbake, -
-ble det gjennomført en grundig utspørring av CIA.
Med ett unntak, så vidt vi kunne se: Oswald.
Det lukter E-tjeneste.
- Drepte du presidenten? - De tok meg fordi jeg bodde i Sovjet.
Otto Otepka i utenriksdepartementet-
-merket økningen av amerikanere som hoppet av til Russland.
Han så at noen av dem kom fra militæret-
-og mistenkte at noen av mennene var falske avhoppere.
De ble sendt av CIA for å samle etterretning fra bak jernteppet.
Han skrev til CIA og spurte hvem som var ekte og hvem som var agenter.
Oswald var et av navnene på Otepkas liste.
Otepkas forespørsel kom til James Angleton, kontraspionasjesjef.
Han sa at Oswald ikke skulle etterforskes, -
-men Otepka fortsatte å jobbe med Oswald-saken.
Han var virkelig interessert i Lee Harvey Oswald før drapet.
Han hadde en studie om avhopperne i safen sin.
Kontoret hans ble ikke bare avlyttet. De plasserte også spioner der.
De la dokumenter i destruksjonsposen hans og skyldte på ham-
-og påsto at han var blitt gal.
Han ble derfor avskjediget den 5. november 1963,-
-bare 17 dager før drapet.
Derfor nevnes ikke Otepka i Warren- rapporten, og han fikk ikke vitne.
Angleton, som hadde tilgang til alle Oswald-dokumenter hos CIA, -
-samordnet CIAs svar på Warren-kommisjonens forespørsel.
Assisterende CIA-sjef Richard Helms sverget foran Warren-kommisjonen-
-at CIA aldri hadde eller vurderte å ha noen kontakt med Oswald.
Påstanden fra CIA om at de ikke kjente til ham, -
-vet vi nå at var rent oppspinn.
Oswald var av stor interesse i fire år før drapet.
Et dusin høytstående CIA-sjefer kjente godt til alt han gjorde.
Reiser, politiske aktiviteter og familieliv.
De leste hans mors post. Så nøye overvåket de ham.
Helt frem til drapet på Kennedy.
Når Kennedy dør og Oswald anholdes, sier de: "Vi vet ingenting om ham."
Faktum er at ARRBs dokumenter viser at Angleton og CIA-
-fikk rapporter om Oswald frem til en uke før drapet.
Hele utredningen hadde vært helt annerledes-
-om allmennheten visste hvor mye CIA visste om den "ensomme gærningen".
Oswald delte ut flygeblader utenfor Clay Shaws International Trade Mart.
Shaw, som ble arrestert av New Orleans-statsadvokat Jim Garrison-
-og siktet for delaktighet i komplottet om å drepe Kennedy, -
-benektet at han hadde tilknytning til CIA.
- Du har ingen tilknytning til CIA? - Overhodet ikke.
Komiteen har vist at benektelsene var uriktige.
Shaw var en verdifull agent med hemmelig sikkerhetsklarering-
-under et prosjekt med kodenavn QKENCHANT.
New Orleans-advokaten Dean Andrews hadde jobbet med Oswald i mai 1963-
-i et forsøk på å oppgradere hans militære avskjed fra "uønsket".
Etter drapet ringte noen som kalte seg Clay Bertrand til Andrews-
-og ba ham dra til Dallas for å forsvare Oswald.
Clay Shaw benektet under ed at han var Clay Bertrand, -
-og Andrews påsto at han på grunn av legemidler hadde innbilt seg alt.
Men i dag, takket vare ARRBs arbeid, -
-har vi beviser og 12 vitner som bekrefter at Shaw brukte det navnet.
Andrews medga at Shaw var Bertrand for forfatteren Harold Weisberg, -
-men fikk ham til å love å ikke avsløre det før Andrews' død.
Hos FBI ble det satt en advarsel på dokumentene om Oswald-
-som innebar at ingen kunne be om å få se på dokumentene-
-eller legge til dokumenter uten å gå gjennom FBis spionasjeavdeling.
Det varte i fire år.
Det var i prinsipp et blinkende lys på Oswalds dokumenter hos FBI.
8. oktober 1963 fjernet en FBI-agent ved navn Marvin Gheesling-
-den statusen fra Oswalds dokumenter.
Det innebar at Oswalds trusselprofil hos FBI ble senket, -
-bare noen uker før Kennedy-attentatet.
Dermed var det ingen grunn til å ha Oswalds navn på sikkerhetslisten.
Sikkerhetslisten medfører at når presidentkortesjen følger en rute, -
-må alle på listen bli fjernet derfra.
De får ikke være ved kortesjen. Det vil utsette presidenten for fare.
Den hendelsen på FBI var ikke isolert.
Det samme skjedde hos CIA på nøyaktig samme tidspunkt.
Hvem ble valgt som CIAs kontakt for House Select Committee i 1978?
George Joannides var saksbehandler for de cubanske studentene-
-som hadde en rekke møter med Oswald før drapet.
13 år senere, når kongressen åpner utredningen på nytt, -
-ringer CIA Joannides, som er pensjonert, og gjør ham til kontakt-
-for å håndtere kongressens utredere av CIAs eventuelle rolle i drapet.
HSCA visste ingenting om dette.
Jeg spurte Bob Blakey, som ledet HSCAs utredning:
"Kjente du Joannides?" "Ja, vi hadde mye kontakt med ham."
Jeg sa: "Visste du hva han gjorde i 1963?"
"Han gjorde ingenting i 1963. CIA lovet at ingen som var virksom da, -
-skulle være med i utredningen."
Jeg sa: "Joannides ledet cubanerne som hadde kontakt med Oswald.
Han ledet cubanerne som ga Castro skylden for drapet.
Han var Dick Helms' utvalgte i Miami, -
-som styrte gruppen som hadde mest med Oswald å gjøre.
Så obstruerte han for dere.
De hentet inn Joannides for å skjule koblingen til Oswald."
Han ble sjokkert. Han forsto hvor slue de hadde vært.
De hadde angrepet utredningens hjerte og lammet den.
Han sa: "Jeg kommer aldri mer til å tro på noe som CIA sier."
Til og med ARRB hadde problemer med å få myndighetsdokumenter.
Hvilke problemer hadde dere i samarbeidet med CIA?
En sensor hos CIA var på et møte med oss.
Vi viste et dokument på skjermen og sa at vi ville frigi det.
Vi sa: "Si hvorfor vi ikke skal frigi dokumentet."
Etter rundt to minutters stillhet sa han:
"Jeg vet at det finnes en grunn. Jeg kommer bare ikke på den."
I 1992, en måned etter at loven om offentliggjøringen ble vedtatt, -
-begynte Secret Service sin etterlevelsesplan.
Men i januar 1995 hadde de begynt å destruere viktige dokumenter.
Destrueringen av dokumenter tas faktisk opp i ARRBs sluttrapport.
En stor skuffelse. Det gjaldt dokumenter om Kennedys reiser-
-i løpet av høsten 1963 før han dro til Dallas.
Det kom mange dødstrusler mot Kennedy i 1963.
De kalles trusselskjemaer. Secret Service ville ikke frigi dem.
De ba visepresident Gores kone om hjelp.
Hun var bekymret for dokumenter om psykisk helse.
Tanken var at det kunne avsløre navn på personer med psykiske problemer.
Da vi ba myndigheter avgi ed om at de hadde funnet alle dokumenter-
-og gitt alt til oss, nektet Secret Service å underskrive.
Det var talende.
Få visste at det hadde vært minst to drapskomplotter mot Kennedy i 1963.
Det ene i Chicago den 2. november. Det andre i Tampa den 18. november.
Kennedy dro ikke til Chicago. Fortell om komplottet.
Den 31. oktober var det en informant ved navn Lee-
-som advarte FBI-
-om at fire cubanere var på vei mot Chicago for å skyte Kennedy.
Dagen etter fortalte en husvert politiet i Chicago-
-at hun hadde leid ut et rom til fire menn med geværer og kikkertsikter-
-og en skisse over kortesjen. FBI underrettet Secret Service.
Secret Service forkludret overvåkningen av de fire.
To rømte, men to skyttere ble anholdt.
De fikk ikke ut noen informasjon fra skytterne.
Samtidig kom en annen trussel fra en annen alternativ syndebukk-
-ved navn Thomas Arthur Vallee, som truet med å drepe Kennedy.
De anholdt ham først da Kennedy innstilte turen, 2. november kl. 10.
Vallee og hele Chicago-komplottet-
-har så mange likheter med det som skjedde i Dallas-
-at det ikke kan være tilfeldig.
Vallee, i likhet med Oswald, hadde vært i marinekorpset.
Som Oswald var han utstasjonert i Det fjerne østen-
-på en base koblet til CIA, siden de hadde U-2-spaningsfly.
Han var lett å fremstille som sur, Kennedy-fiende, einstøing, bevæpnet.
Han hadde enda en E-tjeneste-kobling som han delte med Oswald.
Han trente opp eksilcubanere til kamp, som var CIAs ansvar.
Oswald tilbød seg i hvert fall å gjøre det.
Han trente sannsynligvis eksilcubanere.
Oswald ble, som vi vet, flyttet fra New Orleans til Dallas i oktober-
-for å være der i tide for kortesjen.
Han fikk en jobb i en høy bygning ved det beste attentatstedet.
Hvis vi ser på Vallee, så ble han flyttet som en brikke i august-
-fra Long Island til Chicago i tide for kortesjen.
Hvor får han jobb? I en høy bygning inntil kortesjen-
-med perfekt utsikt over en attentatplass-
-der Kennedys kortesje skulle ta en brå sving og sakke farten-
-på et perfekt sted for kryssild.
Hva med turen til Florida?
Den 18. november skulle Kennedy ha en 43 km lang kortesje i Tampa.
Secret Service var bekymret for hotellet som kortesjen ville passere-
-med en brå sving. Ingen skjøt mot ham, -
-men her ville syndebukken ha vært Gilbert Policarpo Lopez.
Han var eksilcubaner og gikk på møter i Fair Play for Cuba Committee.
Hva tror du relevansen av det var?
Hvis han ble drept i Tampa, -
-ville Lopez ha vært syndebukken.
Hvis de måtte medgi et skudd forfra, siden Oswald sto bak, -
-gikk det rykter at han hadde assistert Oswald i Dallas.
Prøvde noen å snakke med Warren-kommisjonen om dette?
Abraham Bolden var første svarte Secret Service-agent i Det hvite hus.
Han ble håndplukket av Kennedy. Han var med i Chicago.
Han var der da Secret Service fikk informasjon om de fire snikskytterne.
Han så hvor slepphendt sikkerheten var i Chicago, -
-og etter drapet så han også-
-arbeidet med å holde Chicago-komplottet hemmelig.
Ingen dokumenter. Agenter ble beordret til å tie.
Informasjonen nådde ikke agentene som beskyttet Kennedy-
-i fremtidige kortesjer, som i Dallas.
Secret Service-agenten Elmer Moore kjente til agent Bolden og Chicago.
Jeg møtte Elmer tre ganger.
Flere korte telefonsamtaler, og én lang en.
Jeg spurte først: "Forhørte du Thomas Arthur Vallee?"
Han sa: "Washington lot meg ikke se de dokumentene."
"En Secret Service-agent ved navn Abraham Bolden, da?"
Da forandret han seg helt.
Han reiste seg, tok frem revolveren og la den på bordet foran meg.
Han bøyde seg frem og sa: "Jim! Si meg hvem du jobber for."
Jeg sa: "Jeg er en uavhengig forsker."
Han sa til meg med høy stemme-
-og med en alvorlig mine: "Vi fikk ham til slutt."
Abraham Bolden prøvde å si hva han visste til Warren-kommisjonen, -
-men de lot ham ikke snakke.
Til slutt ble falskt anklaget for noe og fikk flere år i fengsel.
I Nasjonalarkivet finnes det tekniske beviser fra drapet på Kennedy-
-og myndighetsdokumenter om Lee Harvey Oswald.
Komiteen publiserte også dokumenter-
-om Kennedys planer om tilbaketrekning fra Vietnam-
-og hvordan han ville utvikle sin progressive, nye utenrikspolitikk.
En politikk som ville kullkaste-
-hemmelige planer som allerede var lagt av Pentagon og CIA.
Jeg innså ikke at Kennedy var så farlig for det bestående.
- Var det derfor? - Det er spørsmålet. Hvorfor?
"Hvordan" og "hvem" er bare dekor.
Oswald, Ruby, Cuba, mafiaen. Gjettingen blir en selskapslek-
-som forhindrer selve spørsmålet: Hvorfor ble Kennedy drept?
Hvem dro nytte av det? Hvem har makt til å mørklegge det?
I hans første år som president måtte Kennedy utforme politikken sin.
Iblant i strid med sine forgjengere, spesielt innen utenrikspolitikk.
På høsten 1963 hadde Kennedy fått mange fiender.
Han forberedte en tilbaketrekning fra Vietnam.
Et statsbesøk i Indonesia i 1964.
Et uavhengig, forent demokrati i Kongo.
Gjennom Nasser, en balansert politikk i Midtøsten.
En normalisering av forhold til Cuba og en avspenning med Russland-
-som gikk så langt som å foreslå en felles måneferd.
Men i april 1961 kom den første pletten på hans administrasjon.
Kennedy, som drev valgkamp som antikommunist, -
-godkjente planen om Grisebuktinvasjonen.
Godkjenningen hans hadde to forbehold.
USA skulle stå for våpen, men ingen amerikanere skulle delta.
For det andre, etter luftangrep av eksilcubanske piloter-
-skulle flere angrep utføres først etter at en flyplass ble sikret.
Dulles trodde at Kennedy, som Eisenhower, -
-ville støtte invasjonen militært hvis det trengtes, -
-samtidig som han forsikret ham om at det ikke var nødvendig.
Først vil jeg si at det under ingen omstendigheter-
-vil gjøres innsatser i Cuba av amerikanske styrker.
Invasjonen ble en katastrofe.
Seieren har hundre fedre. Nederlaget er foreldreløst.
Ytterligere uttalelser og detaljerte diskusjoner-
-er ikke for å fortie ansvaret, for jeg som statssjef er ansvarlig.
Offentlig tok Kennedy på seg skylden.
Privat mistenkte han og hans bror at CIA hadde løyet.
Allen Dulles erkjente at planen ikke kunne lykkes-
-slik CIA hadde planlagt den, uten militær støtte.
Han erkjente, da han skrev en artikkel for Harper's Magazine-
-med redaktøren Willie Morris, at eksilcubanergruppen ikke var nok.
Han trengte marinesoldater og flyvåpenet-
-og trodde at Kennedy ville være medgjørlig og i grevens tid-
-bli tvunget til å sende inn USAs fulle styrker.
Mens han skrev artikkelen i 1965,-
-sa Dulles til sin redaktør: " Kennedy trodde han var en gud."
Jack Kennedy sto på sitt og satte ikke inn militæret.
Han gjorde det ikke til en enda verre global krise.
Kennedy var rasende. Han visste at han ble løyet for-
-av militær- og etterretningsrådgivere.
Han kunngjorde at CIA skulle skjæres ned-
-og lovte sine venner at han skulle knuse CIA i tusen biter.
Det var ikke bare Grisebukta som gjorde president Kennedy sint på CIA.
I samme måned, april 1961,-
-fikk han også høre løgner om et kupp i Frankrike.
Et militærkupp som skulle styrte president Charles de Gaulle.
En av våre sterkeste allierte.
Allen Dulles, som var fiendtlig innstilt til de Gaulle, -
-rapporterte feilaktig at majoriteten av det franske militæret-
-motsatte seg de Gaulles støtte av Algeries selvstendighet.
Men han fortalte ikke at allerede i 1959-
-hadde CIA diskutert å styrte ham.
Dette kuppforsøket, ledet av fire franske generaler, ble raskt stoppet.
Flere aviser utpekte Allen Dulles som delaktig i forsøket.
JFK forsikrer Frankrikes ambassadør: "Jeg er ikke innblandet.
Jeg støtter president de Gaulle." Så sier han noe urovekkende.
Kennedy sier til Frankrikes ambassadør:
"Jeg har ikke full kontroll over regjeringen min.
Jeg har ikke kontroll over CIA og vet ikke hva som skjer der."
Det er en sjokkerende innrømmelse fra USAs president.
I 1960 var Kongo blitt selvstendig fra den belgiske kolonimakten-
-og gjennomførte et demokratisk valg.
Under overgangen prøvde Belgia, med støtte fra England og Frankrike, -
-å eliminere den karismatiske statsministeren Patrice Lumumba.
Eisenhower og CIA-sjef Allen Dulles sto på kolonimaktens side.
Eisenhower ga klartegn til et attentat mot Lumumba.
Kennedy visste ikke det. Han blir valgt til president i november 1960-
-og går i motsatt retning.
Til nye stater som slutter seg til de fries rekker, lover vi-
-at én form for kolonistyre ikke skal ha forsvunnet-
-bare for å bli erstattet av et enda mer ubarmhjertig tyranni.
Men planene er i gang. Med britisk og amerikansk etterretningsstøtte-
-tar oberst Mobutus styrker Lumumba til fange i desember 1960.
Dag Hammarskjöld, FNs generalsekretær, ringer JFK, -
-som da er påtroppende president, og ber ham gripe inn-
-for å få Lumumba sluppet fri.
Når Kennedy griper inn for å redde Lumumba, -
-blir det et signal til CIA-
-om at de må kvitte seg med ham.
To døgn før Kennedy sverges inn, -
-blir Lumumba levert til sine fiender og skutt i hodet.
Kennedy får ikke vite det på flere måneder.
Hvem forteller det? CIA? Nei, de holder det hemmelig.
Han blir informert av sin FN-ambassadør Adlai Stevenson.
Ansiktet hans smuldrer opp når han får høre om attentatet-
-mot Patrice Lumumba.
Kort tid etter attentatet døde Hammarskjöld i en mystisk flystyrt.
Bilder viser hans lik som det eneste som ikke er brent.
Han hadde et spillkort, visstnok spar ess, -
-stukket inn ved slipsknuten.
Kontroversielle dokumenter tyder på at Dulles var delaktig i sabotasjen.
John Foster Dulles og Allen Dulles mente at deres ord var godt nok.
De visste mer enn presidenten. De fortalte ikke alt til Eisenhower.
Jack Kennedy bestemte seg også for å halshugge CIA.
Han gjorde det kjent at Allen Dulles og hans rådgiver Richard Bissell, -
-som var innblandet i Grisebukta, og general Cabell, Dulles' høyre hånd, -
-altså de tre øverste i CIA, skulle sparkes av Kennedy før årets slutt.
Har du noensinne begått en voldshandling?
Nei.
Kommunismens eksistens så nær USA gjorde Cuba aktuelt for Kennedy.
Militærledelsen presenterte en plan for Kennedy, Operation Northwoods, -
-der CIA i hemmelighet skulle utføre terrorhandlinger i USA-
-og skylde på Castro for å motivere en invasjon av Cuba.
Planene sendes til McNamara og Kennedy.
Et iscenesatt angrep mot Guantanamo Bay.
Senke et amerikansk skip og skylde på Cuba.
Det som skremmer meg mest, er sofistikert:
Å fly et fly som en drone over Cuba, uten passasjerer, -
-med en innspilling der man sier: "Vi blir angrepet av cubanske fly!"
Så sprenger man flyet og bruker det for å erklære krig.
Presidenten avviste forslaget.
Northwoods-planen var vårt store militærdokumentfunn.
I dag blir dokumentenes betydning anerkjent.
Komitémedlemmene var med rette stolte over å ha offentliggjort det.
Utover problemene med CIA satte Kennedys rådgivere press på ham-
-for å sende tropper til Vietnam, et land Kennedy besøkte ti år før.
Han så hvordan franskmennene tapte krigen mot Viet Minhs frihetskamp.
Som president ville Kennedy unngå samme felle.
Beslutningen fattes i NSAM 111, der Kennedy sier: ingen soldater, -
-men flere rådgivere.
Det var hans beslutning. Han ville ikke gå over den grensen.
Mot slutten av sitt første år som president fikk Kennedy en rapport-
-fra Walt Rostow og Maxwell Taylor, hans utenriks-og militærrådgivere.
De begjærte økt trening av sørvietnamesiske tropper, -
-økt bombing i nord og bruk av amerikanske soldater.
En innflytelse på Kennedys uvilje mot å sende tropper-
-kom fra hans ambassadør i India, John Kenneth Galbraith.
Faren min besøkte Walt Rostow for å snakke med ham.
Rostow gestikulerte mot papirene på skrivebordet.
Rostow-Taylor-rapporten lå synlig.
Faren min ville se den, men Walt sa han manglet sikkerhetsklarering.
Faren min mente at Walt Rostow ikke hadde høyere klarering enn ham, -
-så da telefonen ringte og Walt snudde seg for å svare, -
-tok pappa rapporten og gikk ut og leste den.
Kennedy sendte Galbraith til Saigon for å skrive en rapport-
-med en annen anbefaling enn den Taylor og Rostow hadde gitt.
Kennedy visste hva faren min skulle skrive. Det var en skeptisk rapport-
-om den sørvietnamesiske regjeringen-
-og muligheten for militære styrker å seire i den rådende situasjonen.
Kennedy ba Galbraith gi rapporten til forsvarsminister McNamara.
Han ga ordren om tilbaketrekning til general Harkins, -
-som var befalhavende over alle styrker i Vietnam.
Pentagon var trege med å formulere en plan, -
-og McNamara innkalte til et møte i mai 1963.
Et av komiteens viktigste funn er referatet fra dette møtet.
McNamara sa: "Jeg vil at dere øker takten."
"Jeg vil få ut tusen mann til årsskiftet.
Jeg vil at dere trekker ut hele enheter, ikke bare individer."
Da planen ble godkjent, sendte Kennedy McNamara-
-og general Taylor til Saigon i september 1963.
Han ville bruke deres rapport som grunnlag for tilbaketrekningen.
Kennedy styrte rapporten, som ble skrevet under Bobby Kennedys tilsyn.
Tre dager senere blir det lekket til avisene.
Motstanderne hans får vite det, og McGeorge Bundy sier:
"Da kan vi like gjerne gå ut skriftlig." Det ble NSAM 263.
McNamara sa i den hemmelige rapporten:
"Vi anser at vi har trent dem og gitt dem alt vi kan.
Hvis de ikke vinner, må vi trekke oss ut, selv om de taper."
McNamara og Kennedy ville trekke seg fra Vietnam selv i et tapsscenario.
Det er viktig.
Senere samme måned skriver rådgiver McGeorge Bundy et notat-
-basert på sannheten om krigen, som går dårlig.
Han skriver det for å få Kennedy til å gå med på det.
Det gjenspeiles i National Security Action Memorandum, NSAM 273.
I utkastet skrev Bundy: "Vi må øke innsatsen mot kommunistene, -
-men vi skal gjøre det ved å øke Sør-Vietnams styrker."
Ikke et ord om amerikanske styrker eller å amerikanisere krigen.
Mens Kennedy fortsatt ligger i kisten i rotunden i Capitol, -
-endrer Johnson NSAM 273 til en ny versjon.
I avsnitt syv, som beskriver hvordan krigsinnsatsen skal økes, -
-er det to store streker over avsnittet. Det er helt omskrevet.
Jeg spurte Bundy: "Hvem ba deg gjøre det?" "Det var Johnson."
Forandringene lot USA utføre stridshandlinger i Vietnam-
-istedenfor å bare støtte sørvietnamesiske tropper.
Innen noen dager snakker vi om å sende DESOTO-patruljer-
-langs kysten av Nord-Vietnam, og det ender med Maddox-
-og angrepene i Tonkinbukta og kongressens resolusjon-
-som åpnet døren for innsatser i Vietnam.
Det kan bevises at Johnson kjente til Kennedys tilbaketrekningsplan, -
-var uenig, og jobbet med McNamara for å få ham til å ombestemme seg.
Det var dumt og upsykologisk å snakke om tilbaketrekning.
Men du og presidenten mente noe annet, så jeg tiet.
Som gjengjeldelse for dette uprovoserte angrepet-
-har våre styrker angrepet de nordvietnamesiske basene.
De offentliggjorde notatene avslører-
-at på høsten 1964, under kampanjen mot Barry Goldwater, -
-hadde Johnson allerede bestemt seg for å trappe opp Vietnamkrigen.
Tonkin-resolusjonen ble faktisk skrevet før Tonkinbukt-hendelsen.
Tre måneder før valget hadde Johnson planlagt en omfattende luftkrig.
Den skulle innledes etter innsettelsen hans.
Vi akter å overbevise kommunistene om at vi ikke kan bli beseiret-
-med militære våpen eller overlegen kraft.
Da nyheten om Kennedys død ble spredt, -
-sørget mennesker over hele jorden og gråt og dro til ambassader.
I Latin-Amerika tente folk lys for å hedre ham.
På Yucatánhalvøya plantet bønder en fredshage.
Nasser fikk vite om Kennedys død midt på natten.
Han sto opp, kledde på seg og innså: "Jeg kan ikke gjøre noe med det."
Ifølge hans sønn ble Nasser dypt deprimert etter Kennedys død.
Forholdet til Egypt ble gradvis verre, -
-og de allierte seg isteden med Sovjetunionen.
Messen ble holdt i Kairos største katolske kirke med plass til 600.
De klarte å få 4000 mennesker inn i kirken.
Algerie, som var tett knyttet til Kennedy, erklærte landesorg.
USAs ambassadør i Egypt sa at egypterne hadde sett i Kennedy-
-det beste hos amerikanerne, et slags idealbilde av USA.
Castro hørte nyheten under en samtale om avspenning-
-med en fransk journalist, Jean Daniel. Han utropte:
"Dette er dårlige nyheter. Nå vil alt forandre seg."
Da Khrusjtsjov hedret Kennedy på den amerikanske ambassaden, -
-skal han ha vært på gråten.
Robert Kennedy visste at etter brorens død-
-hang forholdet til Sovjetunionen i en tynn tråd.
Faren min ville formidle et budskap til Khrusjtsjov-
-og si at familien vår visste at Sovjet ikke var innblandet i drapet.
At det var et komplott fra høyresiden i vårt eget land.
Med andre ord CIA eller deres allierte.
Dagen da broren hans døde, -
-ringte faren min først til CIA i Langley.
Han spurte: "Var det deres folk som begikk denne ugjerningen?"
Vi vet ut fra Bobby reaksjoner den fæle dagen, 22. november 1963,-
-i hans hjem i McLean i Virginia, -
-at han straks mistenkte at det var flere skyttere. Hvordan vet vi det?
Fordi hans nærmeste rådgivere, som Kenny O'Donnell og Dave Powers, -
-som satt i limousinen bak presidenten-
-og som begge var krigsveteraner og visste hvordan skudd høres ut, -
-rapporterte at skuddene ikke bare kom bakfra, men fra flere kanter.
De ble beskutt forfra også. Det var kryssild.
Jeg var i østrommet med pappa og Jackie og noen av mine søsken.
Lyndon Johnson kom inn og sa til de voksne-
-at Lee Harvey Oswald var blitt drept, -
-og at en mann hadde skutt ham.
Jeg sa til pappa og mamma: "Skjøt han ham fordi han elsket familien vår?"
Men for dem gjorde det bare tragedien enda verre.
Mange følte etter Kennedys død-
-at en tid av depresjon og kynisme tok over, og at USA forandret seg.
Vår mistro til Warren-kommisjonens rapport bidro til en økt skepsis-
-mot alle grunnleggende oppfatninger om staten.
Allen Dulles' deltagelse i Warren-kommisjonen var et svik.
Selv om man hadde ti kommisjoner til, -
-kan man ikke utelukke et komplott, men vi fant ingen spor av det.
CIA drev korridorpolitikk for å få Dulles med i kommisjonen.
De trengte en av sine egne der for å stenge visse dører.
Jeg mener at det finnes et direkte spor fra hendelsene i 1963-
-til de grusomhetene som USA opplever nå.
Når man dreper en president på gaten i en amerikansk by, -
-og alle vet at mektige krefter sto bak, så er det en signal.
Ikke bare til det amerikanske folket, men til medier og fremtidige ledere.
Hvis USA vil ha et demokratisk samfunn, -
-bør vi komme til bunns i traumet som gir gjenklang gjennom historien.
Man spør historikere og folk om hvem som er vår mest populære president.
En objektiv målestokk, i hvert fall med tanke på utenrikspolitikk, -
-er hvor mange bulevarder som er oppkalt etter presidenten i utlandet.
Hvor mange sykehus, universitet og skoler.
Hvor mange statuer er blitt reist i hovedsteder over hele verden?
På den måten slår president Kennedy alle andre presidenter lett.
Selv om mange av Kennedys progressive mål og reformer-
-ble omgjort etter drapet, så gjenstår noen kraftfulle.
Kennedy har gjort viktige ting for borgerrettighetene.
Det samme gjelder justisministeren.
De er begge menn med genuin godvilje, -
-og det er nå nødvendig å se stundens alvor.
Jeg ber om deres utvetydige garanti om ikke å stoppe disse studentene, -
-og at dere går til siden og gjør deres plikt.
Med føderale styrker sikret Kennedy at svarte studenter ble sluppet inn-
-på de siste universitetene i sørstatene.
George Wallace understreket at kampen ikke var over.
Sørstatene vil til neste år bestemme hvem vår neste president blir.
Sørstatenes stemme blir avgjørende.
Dere vil få se at sørstatene vil være imot enkelte folk.
Den kvelden talte Kennedy til nasjonen i det mange anså-
-som den fremste presidenttalen om borgerrettigheter siden Lincoln.
Hver persons rettigheter svekkes når én persons rettigheter trues.
Hvis en amerikaner på grunn av mørk hudfarge-
-ikke kan nyte det fullverdige og frie livet som alle vil ha, -
-hvem av oss vil da ønske å få sin hudfarge endret?
Hundre års forhaling har skjedd siden Lincoln befridde slavene, -
-men deres ætlinger og barnebarn er ennå ikke helt frie.
Denne nasjonen, med dens håp og skryt, -
-er ikke fri før alle dens borgere er frie.
Vi står foran en moralsk krise som land og folk.
Dette er et problem som angår vårt land og hva det står for.
Derfor ber jeg om alle våre medborgeres støtte. Tusen takk.
Tekst: Aleksander Kerr Iyuno-SDI Group