SÉRIÁL NETFLIX
ÚZKOSTI A JEJICH LIDÉ
Co jsi to sakra udělal? Co sis myslel?
- Ty chráníš toho lupiče? - Musel jsem.
Vyhrožovali ti, nebo o co tady jde?
Tys to udělal dobrovolně?
- Ano. - Tak mi řekni, kdo to sakra je!
Je to jen obyčejná…
máma.
Jmenuji se Jim Johansson. Jsem policista.
Je mi to líto.
Jak jsem mohla něco takového udělat?
Vy jste ten lupič?
Liv, musíš mu to všechno dobře vysvětlit.
Nemůžu ztratit holky.
- Nemůžu ztratit svoje holky. - Co se stalo s vašimi holkami?
Ahoj! Mámini miláčci!
Přišla jsem vám popřát Šťastný nový rok.
- Jak se máte? - Dobře.
Oslavíš s námi Silvestra?
Ne, broučku.
Letos ne.
Nemůžeš zůstat na večeři a přespat?
To nejde.
Prosím.
Kdy můžeme jít k tobě domů?
Brzy, drahoušku.
- Tohle je pro tebe. - No páni! To je hezké.
Holky, běžte do pokoje.
- Máma vás miluje. - Rozlučte se s mámou.
- Tak jo. - Ahoj.
Takže už sis našla byt?
Už brzo ho budu mít.
Musím ti bohužel dát tohle. Je to soudní příkaz.
Jestli nebudeš mít smlouvu do ledna, přijdeš o opatrovnictví.
- Tak vážné to je. - Nájemní smlouvu budu mít brzo.
Ulice Stråkvägen 1. Byt dostanu po novém roce.
To je skvělé, ale musím tu smlouvu vidět.
Nejdřív musím předem zaplatit nájem.
Dobře, udělej to a pak uvidíme.
Můžu si od tebe půjčit 6 500? Vrátím ti to později.
- Nemůžeš to pořád dělat. - Prosím. Moc prosím.
Rozvádíme se a ty musíš převzít zodpovědnost za svůj život.
To tys mi ho zničil!
Spal jsi s mou šéfovou a já pak přišla o práci!
Rozvádíš se mnou a vyhodil mě z domova!
Co to sakra je? Já to nechápu. Co se stalo s naším životem?
Uklidni se a mysli na děti.
To je jediné, co dělám!
Potřebují taky svoji mámu.
Soustřeď se na tuhle jednu věc.
Sežeň si tu nájemní smlouvu.
Musíš ji mít, jinak tady budou od ledna bydlet napořád.
Nemám komu jinému říct.
Je mi líto. Budeš už muset jít.
Tak jo. Šťastný Nový rok.
DEJ MI 6 500!
Musíme jí pomoct.
Ale potřebuju čas, abych přišla na to jak.
Takže máme ještě jeden požadavek.
Chceme ohňostroj.
Ohňostroj?
Jak se jmenuje?
Liv.
Liv Holmbergová.
Je to krásná žena. Dobrá máma, milý člověk.
To je ona? Ona je ten lupič?
Ano.
Samozřejmě bylo špatné a hloupé pokusit se vyloupit banku,
ale byla tak zoufalá.
Měla pocit, že její život skončil. V tu chvíli je snadné
dělat hloupá rozhodnutí.
Jestli tady někdo dělá hloupá rozhodnutí, jsi to ty, ne?
Chráníš zločince, tati!
- Chtěl jsem jí dát šanci. - Pomáháš jí, sakra!
Je to zločinec! Krucinál!
Byl jsi pro mě celý život vzorem a teď…
Chápu, že jsi zklamaný.
Kam šla?
- Já nevím. - Ale no tak!
- Je to pravda. Nevím to. - Vyloupila banku, krucinál!
Zajala rukojmí a střílela!
Byla pod obrovským tlakem.
- Ty to vůbec nechápeš! - Víš, co bych teď rád udělal?
Nahlásil tě za profesní pochybení.
Jsi mizerný policista a táta k ničemu!
Dobrý den. Hledám Liv Holmbergovou. Je tady?
Ne, už tu nebydlí.
- Ale má tu trvalou adresu. - Odstěhovala se.
Rozvádíme se.
- Proč s ní chcete mluvit? - To vám nemohu říct.
Co… Dobrý den.
Lasse, musíš být upřímný, když se tě ptá policista.
Jak to myslíš? Právě přišel.
Aha. Ano.
Copak?
No…
Liv bydlí ve skladu a tam nemůže mít dcery.
- Ve skladu? - Ano, je to šílené. Říkáme to pořád.
- Kde je sklad? - Stråkvägen 1.
Ulice Stråkvägen 1.
Prý má slíbenou nájemní smlouvu ve stejném domě.
- Je to… - Ale tu jsme ještě neviděli.
Je velmi labilní a není to moc dobrá máma.
Pracovala jsem s ní. Byl jsem její šéfová.
Říkala jsem úřadům, že nejlepší bude,
když Lasse dostane holky do trvalé péče.
Pokud se po nějaké době ukáže, že může plnit svou roli matky,
může si zařídit vhodné bydlení.
Ale to vhodné bydlení je nutnost,
nějaká klec s visacím zámkem nestačí.
- No, je spíš ze dřeva. - Ale děti…
- Není to prostě ideální. - Chápu. Díky za váš čas.
Požádal jsem o nájem předem, jako obvykle.
Tak to funguje.
Ale nikdy nezaplatila, tak jsem musel najít jiného nájemníka.
Aha.
Myslíte, že jsem jí měl dát smlouvu bez kauce?
Ne. Tedy nevím, jak tohle funguje.
Tak já vám to povím.
Všichni potencionální nájemníci si myslí,
že se můžu chovat jako charita,
protože vlastním několik nemovitostí.
Já na charitu klidně rád přispěju,
ale za mých podmínek.
A tahle Liv donekonečna fňukala,
že její muž spí s její šéfovou
a že jí vyhrožuje odebráním dětí, pokud nebude mít nájemní smlouvu.
- Najednou je to všechno na mně. - Chápu.
Takže jí mám dát 6 500 korun,
aby nešel její život do kopru?
- Šest tisíc pět set? - Ano, kauce nájemného předem.
- Přesně tolik? - Ano, a je to levné.
- Kde je teď? - Nemám tušení.
- Mohl byste mi ukázat sklad? - Jistě.
Tady Stefan.
Je v přihrádce.
- Kde to je? - Dolu a doprava.
Jak to myslíš, že tam není?
Dal jsem klíče a smlouvu do obálky v…
Musí to být v té přihrádce.
Je to tam. Podívej se znovu.
Asi je to tam zahrabané.
Podívej se.
Běž k autu a podívej se znovu.
Všechno je tam.
- Už jste si to prohlédl? Musím jít. - Ano.
Dobře, tak jo.
- Ahoj. - Policie mě hledá.
Uklidni se. Pojď dál.
- Nevědí, že bydlíš tady. - Nevím, jak by to fungovalo.
Když se sem nastěhuji s dětmi, najdou mě.
- Vědí, kdo jsem. - Není jisté, že to vědí.
Už ano. Přišli mě hledat do skladu.
Jedno po druhém. Dáme si sklenku vína a uklidníme se.
Už vycházejí! Je jich šest, ne? Nebo je někdo za nimi?
Ale drahoušku.
Nepůjdeš se podívat na ohňostroj?
Je moc krásný.
Je pro tvoje holky.
Jste tak hodná, Estelle.
Moje holky…
milují ohňostroje.
Ale zlato.
Chápu tě víc, než si myslíš.
Nic není důležitější než tvoje děti.
Vím, jak odsud můžeš utéct.
Prostě udělej to, co řeknu, a všechno bude v pořádku.
A další rok bude dobrý rok.
Věř mi.
- Myslíte? - To ti slibuju.
Vy někam odcházíte?
Dávám výpověď. Myslím, že je čas se posunout.
Co jste potřeboval?
Chci vědět, kde je ten lupič.
- Myslíte, že to vím? - Ano, myslím, že víte.
Vím, že vy rukojmí jste při výslechu lhali
a že jste chránili tu lupičku, Liv Holmbergovou.
Chci jen vědět, kde je, Zarah.
Vůbec netuším, kde je.
Proč bych vám měl věřit?
Protože jsem přestala lhát. Jsem naprosto upřímná.
Nelžu vám. Nevím, kde je.
ZARAH CARLSTRÖMOVÁ
Mohl bys to odnést do banky?
Když slíbíte, že neskočíte.
Tak jo.
Ne!
- Ne, to je… - Co…
Proč máte ten dopis?
Kde jste ho vzala?
Je to můj dopis.
Já jsem ho sem přinesl.
- Do téhle banky. - Cože?
Ano, on…
Ten muž na mostě mi ho dal než…
Bylo to dávno. Bylo mi 13.
Šel jsem zrovna ze školy, když…
Myslel jsem, že ho zastavím, ale on prostě skočil.
Nepovedlo se mi to.
Bylo to…
Udělal jste, co jste mohl.
Aspoň jste to zkusil.
Znala jste ho?
Ne, neznala jsem ho, ale byl to klient banky.
Zažádal si o půjčku.
Ale odmítla jsem mu ji dát.
To bylo těsně předtím, než odešel a…
Předtím, než…
Proto jsem šla na prohlídku toho bytu.
Jenom se podívat.
Abych viděla, kde vyrůstal.
On… Je to syn Estelle?
Ano.
To jsem opravdu nevěděl. Vážně.
No jo.
Co je v tom dopisu?
Neotevřela jsem ho.
Bála jsem se.
- Co se mi nelíbí, je… - Ahoj.
Ahoj, strážníku. Jak to jde?
Už jsi toho lupiče našel?
Jde to celkem dobře. Máme stopy.
Estelle,
musím se vás
zeptat na něco ohledně vašeho syna.
Ohledně Gustava? Už není naživu.
Já vím. Nevěděl jsem, že to byl váš syn.
Byl jsem tam a potkal jsem ho. Těsně předtím…
Předtím, než se to stalo. Než skočil.
Vy jste tam byl?
Opravdu jsem ho chtěl zachránit. Já…
Snažil jsem se, ale nešlo to.
Nemohl jste ho zachránit. Trpěl nevyléčitelnou rakovinou.
Počkejte. Měl rakovinu?
Ano, proto spáchal sebevraždu.
Nechtěl umírat pomalu, jeho tělo bylo plné nádorů
a léků na bolest.
Myslel jsem, že…
Určitě jste udělal, co jste mohl.
To, co by udělal dobrý člověk.
Když máte šanci někoho zachránit, využijete ji.
Myslím, že to z vás dělá lepšího člověka.
Věci někdy nejsou takové, jaké se zdají být. Zdání může klamat.
Bylo špatné, že jsem ti lhal
a tajil před tebou pravdu.
Jsi dobrý policista, Jacku, a zbývá ti 40 let služby.
Chápu, že musíš dělat svou práci.
Jen jsem chtěl říct, že jsem zjistil,
kde bydlí.
S Estelle.
Dělej, co musíš.
Můžete si hrát půl hodiny venku, pak bude oběd.
- Můžeme si dát tacos? - Ne, palačinky.
Bude něco opravdu dobrého. Kde máš kabát?
- Asi v pokoji. - Dojdu tam.
- Můžem si hrát na schovku? - Já se schovám první.
- Ne, já. - Ne, to já!
Vy jste policista
Ano, jsem. Kdo jste vy?
Já sem Vera, ale máma mi říká opička.
Já jsem žába a máma je los.
Aha.
Kde je…
Proč jste tady?
Něco vám povím.
Víte, že vaše máma by pro vás udělala všechno?
- Jo. - Ne každý má takovou mámu.
Ne.
Tak to je.
Jdeme ven.
- Ahoj. - Ahoj, pane policajte.
Vy mě nezatknete?
Ne.
Musíte zůstat se svými dětmi. Potřebují vás.
Děkuji.
Vím, že jste to měla těžké.
Udělala jsem něco naprosto šíleného. Taková já nejsem.
Chápu, ale stalo se to.
Ale mám jednu otázku. Jak jste se ten večer dostala ven z bytu?
Tak jo. Jdeme na to.
Ne, nemůžu. Já prostě nemůžu.
- Nemůžu to udělat. - Ale tak jsme se dohodli.
- Já vím, ale jsem… - Jsme rukojmí.
Zažili jsme něco velmi nepříjemného.
Proto nikoho nepřekvapí, když se budeme chovat trochu divně.
- Jen vás žádám, abyste nevypadli z role. - Pak bude všechno v pořádku.
- Kam půjde? - Čím míň toho víte, tím líp.
Dobře? Jedeme.
PRO ESTELLE OD KLAS-GÖRANA
Jime, v bytě vidím pohyb.
Lupič je možná stále v bytě.
Rozumím.
Policie!
Cože? V jiném bytě tady v domě?
- Hned tam vedle? - Ano, vedle.
- Jo. - Do háje.
Doufám, že už vás nikdy neuvidím.
Myslím to vážně. Už vás nechci vidět.
Nikdy.
A starejte se o sebe. A o děti.
Šel jsem ji zatknout,
ale když jsem viděl ty děti
a ji, tak jsem to prostě nemohl udělat.
Nemohl.
„Mýlit se je lidské,
ale odpouštět božské.“
Jsem na tebe moc hrdý.
Jsi mnohem lepší policista než já.
Možná občas.
Většinou.
Ale stejně jsi skvělý táta.
Bylo to…
Omlouvám se za to, co jsem řekl. To jsem neměl.
To nic.
„Ale já jsem rozhodnut ukončit svůj život.
Měla byste vědět, že za to nemůžete. Gustav.“
Jak neuvěřitelně velkorysé.
Nemusel ti psát.
Musel myslet na spoustu dalších věcí.
To je fakt.
Co budeš dělat teď, když už nejsi bankéřka?
Nevím.
Měl bych nápad.
Jak jinak.
Buď instalatérka. Opravdu. Máš typickou auru instalatéra.
Díky za radu.
- Je to hezký most. - Není.
- Cože? - Nemůžeš říct, že je to hezký most.
- Myslím, že je to hezký. - Ne, Benátky mají hezké mosty.
Tohle je úplně obyčejný most.
Přesně jako ty.
Ty jsi taky úplně obyčejný, ale mě se zdáš hezký.
Tak dobře.
Jill?
- Ahoj, tati. - Ahoj, jak se máš?
Jsem v pohodě. Jen jsem trochu unavená.
To je pochopitelné.
Hele, já…
Myslel jsem vážně, co jsem řekl.
Chci, aby ses vrátila domů.
Co na to Jack?
On to chce taky.
Díky, tati.
Promiň mi to.
Už jsem se rozhodla, tati.
Skončím s tím. Slibuju.
Já už dál nemůžu.
To je skvělé, Jill.
Společně to zvládneme.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
- Pusu. - Pusu.
Podívej. Myslím, že zárubně by měly být tmavě šedé.
A tyhle stěny bych taky namaloval šedě.
Anna-Lena tam chtěla dát tapetu.
Tapetu? Zbláznila se? Zlato!
- Ano? - Ty sem chceš dát tapetu?
Nebylo by to skvělý?
- Ahoj. - Ahoj.
- Jaké bylo včera? - Trochu lepší.
- To je tak drahé. - Budou tu žít dlouho.
A jak často jsou na chodbě?
- Všechno v pohodě? - Ano!
Holky mě chtěly na mobilu naučit něco jako „sklapni“.
Ale je to na mě moc složité.
Sklapni? To není moc hezké.
- Jmenuje se to Snapchat! - Snapchat.
Uklidím to. Jdi za holkama.
Dobře, díky.
Tak vy takhle zlobíte babičku?
Je tu nějaká opička? Leze po mě?
Necháš mě!
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
Jsem v pořádku.
- Rád tě vidím. - Taky tě ráda vidím.
Cítím se dobře.
Opravdu?
Tati.
Překlad titulků: Lucie Mandziuková