EN NETFLIXSERIE
Vad i helvete har du gjort? Vad håller du på med?
-Har du skyddat rånaren, alltså? -Ja.
Du, är… Är du hotad av nån, pappa? Eller vad är det frågan om här?
Du har gjort det frivilligt alltså.
-Ja. -Men säg vem det är då, för i helvete.
Hon är faktiskt en helt vanlig
mamma.
[dörr öppnas]
Jag heter Jim Johansson. Jag är polis.
Förlåt.
[snyftar] Jag förstår inte hur jag kunde göra så här.
[hon gråter]
Är det du som är rånaren?
[hon gråter]
[Estelle] Liv, du måste berätta allting nu, ordentligt.
[Liv snyftar] Jag kan inte förlora mina flickor.
-Jag kan inte förlora mina flickor. -Vad har hänt med dina flickor?
[Liv gråter]
Hej, mammas älsklingar!
Jag ville bara komma och säga gott nytt år.
-Hur mår ni? -Bra.
Ska du fira gott nytt år hos oss?
Nej, jag ska inte det, älskling. Inte i år.
Kan du äta middag här och sova över här?
-Jag kan inte det. -Snälla.
När ska vi få komma hem till dig?
Snart, älskling.
-Den här är till dig. -Oj, vilken fin…
[mannen] Ska ni gå in på ert rum nu?
-Mamma älskar er. -[mannen] Säg hej då till mamma. Bra.
-[mannen] Okej. -Hej då.
Okej. Hur har det gått med lägenhet?
Jag får en snart.
Jag måste tyvärr ge det här till dig. Det är ett sånt här domstolsbeslut.
Om du inte fixar ett hyreskontrakt innan januari blir du av med vårdnaden.
-Det är så allvarligt det är. -Jag har ett hyreskontrakt på gång.
Stråkvägen 1. Jag får lägenheten efter nyår.
Det är jättebra, men jag måste se kontraktet.
Jag ska bara betala förskottshyran först.
Bra, men då får du göra det, så tar vi det därifrån.
Kan jag få låna 6 500 av dig? Jag betalar tillbaka det sen.
-Det går inte att hålla på så. -Snälla.
Vi är skilda nu, och du måste ta ansvar för ditt eget liv.
Det är ju du som har förstört det!
Du satte på min chef så att jag förlorade mitt jobb.
Du ville skiljas, och så kastade du ut mig ur vårt hem!
[Liv] Vad fan? Jag förstår ingenting. Vad hände med vårt liv?
-[mannen] Ta det lugnt och tänk på barnen. -Det är ju det enda jag gör.
-De behöver sin mamma också. -Du måste bara fokusera på en enda sak nu.
Ta fram det förbannade hyreskontraktet.
Du måste ha ett, annars stannar tjejerna här från januari.
Jag har ingen annan jag kan fråga.
Jag är ledsen. Du måste gå nu.
[mannen] Så. Gott nytt år.
[andas tungt]
[Liv gråter]
Vi måste hjälpa henne.
Men jag måste ha tid för att tänka ut hur det här ska gå till.
Så jag har ett krav till.
Vi vill ha fyrverkerier.
-Fyrverkerier? -[Estelle] Mm.
Vad heter hon, för i helvete?
Liv.
Liv Holmberg.
Det är en jättefin kvinna. En fin mamma, en bra person.
Är det hon här? Är det hon som är rånaren?
Ja.
Det var ju helt fel och idiotiskt att försöka råna en bank,
men hon var helt jävla desperat.
Hon kände att livet var slut, och då är det ganska lätt
att ta idiotiska beslut.
Är det nån som har tagit jävligt dumma beslut, så är det väl du?
Du har skyddat en brottsling, pappa.
-Jag ville ge henne en chans. -Du har för fan hjälpt henne.
Hon är kriminell. Alltså, fy fan!
Du har varit en sån jävla förebild för mig hela mitt jävla liv, och så…
-Jag förstår att du är besviken. -Vart tog hon vägen?
-Jag vet faktiskt inte. -Lägg av, för helvete.
-Det är sant, jag vet inte. -Hon har för fan rånat en bank.
Hon har tagit gisslan och skjutit med pistol och skit!
Hon var under fruktansvärd, jävla press.
-Du förstår inte den här situationen. -Vet du vad jag har lust att göra?
Jag har lust att anmäla dig för tjänstefel.
Du är ta mig fan en usel jävla polis och en värdelös farsa.
[suckar]
Hej.
Jag söker Liv Holmberg, är hon här?
Nej, hon bor inte här längre.
-Hon är skriven här. -Hon har flyttat ut.
Vi ligger i skilsmässa.
-Vad ska ni prata med henne om? -Jag kan inte gå in på det, tyvärr.
Vad… Hej, hej.
Lasse, det är bra om du är uppriktig om polisen frågar.
-Ja, hur menar du då? Han kom ju precis. -Jo, ja.
Vad?
Ja, vad…?
Liv bor i ett förråd, och där kan hon ju inte ha flickorna.
Nej.
I ett förråd?
Ja, helt sjukt. Vi har sagt det till henne.
-Var ligger förrådet? -Stråkvägen 1.
[Jack] Stråkvägen 1.
Hon har blivit lovad ett hyreskontrakt i samma fastighet.
-Det är liksom… -Det har vi inte sett än.
[kvinnan] Hon är väldigt labil och inte en så bra mamma just nu.
Jag kan berätta att jag har jobbat med henne. Jag har varit hennes chef.
Det här har jag sagt till alla andra myndighetspersoner:
Det bästa är ju att Lasse får vårdnaden om båda tjejerna.
Om hon sen med tiden visar sig vara nåt slags fungerande mamma
så kan hon ju fixa en ordentlig bostad. Men man måste väl ha en riktig bostad.
Inte nåt slags hönsnätsförråd med ett hänglås…
-Det är faktiskt träplankor… -Med barnen…
-Men det är ju inte bra. -Jag fattar. Tusen tack för er tid. Hej.
Hej.
Jag begärde ju förskottshyra som vanligt. Det måste man ju alltid lägga.
Men hon kom aldrig in med pengarna så jag fick ta en annan hyresgäst.
Jag fattar.
Tycker du att jag skulle ha gett henne ett kontrakt utan nån säkerhet, eller?
Nej, jag har ingen inblick i det där alls.
Men då ska jag ge dig lite inblick.
Det är ett jävla snyfttjat från alla dessa hyresgäster
som tror att jag är en välgörenhetsinrättning
bara för att jag äger en massa fastigheter.
Alltså, jag skänker gärna till Lions och allt vad fan det heter.
Men på mina villkor.
Och den här Liv snyftade ju hål i huvudet på mig
om sin chef som har knullat med hennes man.
Och han har hotat med vårdnaden om barnen om inte jag fixar ett kontrakt åt henne.
-Plötsligt hamnar allt på mig. -Jag fattar.
Jag ska alltså skänka 6 500 spänn till henne,
för att hennes liv inte ska gå åt helvete.
-Sextusen femhundra? Sa du det? -Ja, förskottshyran alltså.
-Det är exakt den summan? -Ja, och det är billigt.
-Var är hon nu? -Ingen aning.
-[Jack] Kan du visa mig förrådet? -Ja, absolut.
[steg hörs, en dörr öppnas]
-[telefon] -Ja, det är Stefan.
I handskfacket.
-Var är det? -Längst ner till höger.
[Stefan] Vadå? Vadå inte där?
Jag la ju nycklar och kontrakt i ett kuvert där i…
Det ska ligga i handskfacket.
De ligger där, jag lovar. Du får kolla igen.
De ligger väl under nånting…
[Stefan] Du får kolla igen. Ta dig ner till bilen och kolla igen.
De ska ligga där.
-Har du kikat klart än? Jag måste gå. -[Jack] Japp.
-[Stefan] Ja, okej. -Okej.
-Hej. -Polisen är efter mig.
Ta det lugnt nu. Kom, kom.
-De vet ju inte att du bor här. -Jag fattar inte hur det här ska fungera.
Om jag flyttar in med barnen hittar de mig direkt. De vet vem jag är.
-Det är inte säkert. -Jo, de letade efter mig i förrådet.
En sak i taget. Nu tar vi ett glas vin och så tar vi det lilla lugna.
[fyrverkerier hörs]
[glada skrik och skratt]
De kommer ut, pappa. Visst är de sex? Eller står det nån där bakom?
[fyrverkerier och glada läten]
Nej, men kära vännen.
Vill du inte komma och titta på fyrverkerierna?
De är jättefina.
De är för dina flickor.
Du är så snäll, Estelle.
Mina flickor…
De älskar fyrverkerier.
Lilla vännen…
Jag förstår dig mer än du tror.
Ens barn är det viktigaste man har.
Jag har kommit på hur du ska komma undan.
Om du bara gör som jag säger, så kommer allting att ordna sig.
Det blir ett bra år nästa år.
[Estelle] Tro mig.
-[Liv] Tror du det? -Ja, jag lovar.
Jaha. Är du på väg nånstans, eller?
Ja, jag har sagt upp mig. Jag tyckte att det var dags att gå vidare.
Jaha, vad vill du då?
Jag vill veta var rånaren är.
-Tror du att jag vet det? -Jag tror faktiskt att du vet det, ja.
Jag vet att ni i gisslan har ljugit i polisförhören.
Och jag vet att ni har skyddat rånaren som jag vet heter Liv Holmberg.
Nu vill jag veta var hon är, Zarah.
Jag har absolut ingen aning om var hon är.
Varför skulle jag tro på dig nu?
Därför att jag har slutat att ljuga. Jag är helt ärlig nu.
Jag ljuger inte. Jag vet inte var hon är.
Kan du lämna in det här på banken?
Om du lovar att inte hoppa.
Okej.
Nej!
-Nej, det där är… -Vad…?
Varför har du det här brevet? Eller vad…? Varför har du det där?
Det är mitt brev.
Det var… Det var jag som lämnade in det.
-Här på banken. Det… Han… -Va?
Ja, han…
Eh…
Han på bron, alltså. Han gav det till mig innan han…
Alltså, jag var liten. Jag var 13 år. Jag var på väg hem från skolan, och då…
Jag trodde att jag kunde stoppa honom, men han bara hoppade.
Jag kunde inte göra nånting.
Det var…
Du gjorde vad du kunde.
Du försökte åtminstone.
Kände du honom?
Nej. Jag kände inte honom, men han var kund här hos mig.
Han kom in och ville ha ett lån.
Men jag nekade honom lånelöfte.
Och det var precis innan han gick iväg och…
Innan han…
Det var också därför jag gick till den där lägenhetsvisningen…
För att bara se, liksom.
Var han växte upp nånstans.
-Är han Estelles son? -Ja, precis.
Jag visste inte det. Det hade jag ingen aning om.
Jo…
Vad står det i brevet?
Jag har inte öppnat det.
Jag har inte vågat.
-[Estelle] Det jag inte tycker om är att… -Hej.
Tjena, konstapeln. Hur går det för dig?
-Har ni hittat rånaren än? -Det går bra nu, faktiskt. Det går framåt.
Eh… Du, Estelle…
Jag skulle behöva fråga dig en sak om din son.
Gustav? Han lever inte längre.
Jag vet. Jag visste inte att du var… eller att han var din son.
Det var jag som var där och mötte honom när han… eller precis innan han…
Innan det hände. Innan han hoppade.
Var du där?
Alltså, jag försökte verkligen rädda honom. Jag gjorde…
Ja… Jag försökte, men det gick inte.
Det gick inte att rädda honom. Han hade obotlig cancer.
-Vänta nu. Hade han cancer? -Ja, det var ju därför han tog sitt liv.
Han ville inte dö långsamt med kroppen full av tumörer och smärtlindring.
Jag trodde att jag…
Jag är säker på att du gjorde vad du kunde.
Det är ju det man ska göra som människa.
Får man chansen så ska man ta den och försöka rädda andra.
Då tror jag att man blir en bättre människa själv också.
[Estelle] Ibland är inte saker som man tror. Skenet kan bedra.
Mm.
Det var fel av mig att ljuga för dig. Att undanhålla sanningen.
Du är en bra polis, Jack. Och du har 40 år kvar i tjänst.
Jag förstår att du måste göra ditt jobb.
Jag ville bara säga att jag har tagit reda på
var hon bor.
Hemma hos Estelle.
Gör vad du måste göra.
[dörren stängs]
[suckar tungt]
Okej, ni får vara ute på gården och leka en halvtimme, sen är det lunch.
-[flicka 1] Kan det bli tacos? -[flicka 2] Nej, plättar!
Det blir nåt jättegott. Var är din jacka?
-Jag tror att den är på mitt rum. -[Liv] Jag hämtar den.
-Kan vi leka kurragömma? -Då gömmer jag mig först.
-Nej, jag. -Nej, jag.
-Är du polis? -Ja, det är jag. Vilka är ni?
Jag heter Vera, fast mamma kallar mig för apan.
-Jag är grodan, och mamma är älgen. -Jaha.
Var har ni…?
Vad ska du göra här? Varför är du här?
Vet ni vad? Så här är det…
Ni vet att er mamma gör precis allt för er, va?
-Ja. -Inte alla har en sån mamma.
[Vera] Nej.
Så är det.
Vi ska ut på gården nu.
-Hej då. -Hej då, polisen.
Ska jag inte följa med dig in?
Nej.
Det ska du inte. Du ska vara kvar här med dina barn. De behöver dig.
Tack.
Mm. Jag fattar att du har haft det tufft.
Jag betedde mig helt galet. Jag är egentligen inte en sån person alls.
Jag fattar det, men nu är det så.
Du…
En fråga bara. Hur fan tog du dig ut ur lägenheten under gisslankvällen?
Så. Då gör vi det här.
Nej, jag kan inte. Nej, det går inte.
-Jag kan inte göra det här. -Jo, vi har ju bestämt det.
-Jag vet, men jag är så… -Vi är gisslan.
Vi har varit med om nåt fruktansvärt obehagligt.
Därför kommer ingen att reagera om vi beter oss lite konstigt.
-Det enda jag vill är att du spelar med. -Ja, bara spela med så blir allt bra.
-Vart ska hon ta vägen? -Som sagt. Ju mindre ni vet desto bättre.
-Okej? Då går vi. -[Zarah] Ja.
[en nyckel faller till marken]
Jim, jag ser att det rör sig i lägenheten.
Gisslantagaren kan vara kvar i lägenheten.
Det är uppfattat.
-[explosioner av ljudbomber] -Polis!
Vänta här nu. Alltså, i en lägenhet här?
-Precis här utanför? -Ja, precis här bredvid.
-Ja… -Herrejävlar.
Hm… Jag hoppas verkligen inte att vi ses mer.
På riktigt, alltså. Jag vill inte se dig nåt mer.
Och ta hand om er nu. Och om barnen.
[Jack suckar] Jag skulle gripa henne,
men när jag såg barnen och henne och allting…
Jag hade det fan inte i mig. Jag kunde inte. Det gick inte.
Nej.
Det är mänskligt att fela,
gudomligt att förlåta.
Mm.
Jag är stolt över dig.
Du är en väldigt mycket bättre polis än vad jag är.
-Ja, bitvis kanske. -Ja, riktigt stora bitar.
Du är en jävligt bra farsa, i alla fall. Det var… Ja.
-Sorry för det jag sa. Det var onödigt. -Det är lugnt. Det är lugnt.
"Men jag väljer att avsluta mitt liv själv.
Du ska veta att det inte är ditt fel. Gustav."
Fan vad stort av honom att…
Han hade inte behövt skriva till dig. Han hade ju en hel del annat att tänka på.
Ja, verkligen.
Vad ska du göra nu när du inte är finanskvinna?
Jag vet inte.
-Jag har en idé på vad du kan göra. -Klart att du har.
Rörmokare. Du borde bli det. Du har en typisk rörmokaraura.
Jaha, okej. Ja, tack för tipset.
-Den är fin den här bron. -Nej.
-Va? -Du kan inte säga att det är en fin bro.
-För mig är den fin. -Nej, Venedig har vackra broar.
Det här är ju en standardtrist sossebro.
Lite som du. Du är standard, lite gråtrist, men du är jättefin för mig.
-Okej då. -[Zarah skrattar]
[telefon]
Jill?
-Hej, pappa. -Hej, hur är det?
Det är okej. Jag är bara lite trött.
Ja, jag förstår det.
Du, jag…
Jag menade det jag sa förut.
Jag vill att du flyttar hem.
Vad säger Jack om det?
Han vill också det.
Tack, pappa.
Förlåt.
Jag har verkligen bestämt mig nu, pappa.
Jag ska sluta, jag lovar… [snörvlar]
Jag orkar inte med det här längre.
Det är jättebra, Jill. Vi fixar det här tillsammans.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig också.
-Puss. -Puss.
Kolla här. Jag tycker att ni ska ha den här mörkgråa färgen på listerna.
Sen de här ljusa tapeterna kan man också måla gråa.
Ja, Anna-Lena ville tapetsera.
Tapetsera? Är hon galen? Älskling!
-[Anna-Lena] Ja. -Tycker du de ska ha tapeter här?
Det är väl inte fel?
-Hej. -Hej.
-Hur gick det igår? -Lite bättre.
-Det är ju snordyrt. -De ska ju bo här länge.
[Ro] Hur ofta är man i hallen då?
-Går det bra? -Javisst.
Flickorna vill att jag ska lära mig nåt som heter Chattapp, på mobilen.
Men det är för svårt för mig.
Shut up? Det låter ju inte så trevligt.
-Det heter Snapchat! -Snapchat…
Jag tar hand om det, så går du in till barnen.
Okej, tack.
Hör ni? Busar ni med mormor?
Kommer det en liten apa här? Kommer du och tar mig? Nej!
-Hej. -Hej.
[Jack] Hur mår du då?
Det är okej.
-Det är skönt att se dig. -Det är skönt att se er också.
-Det känns ändå okej. -Ja, det gör det?
Hej, pappa.