SERIÁL NETFLIX
ÚZKOSTI A JEJICH LIDÉ
Jak může realitní agentka vyloupit banku během prohlídky?
V tom je ta genialita. Má dokonalé alibi.
Dovolili jste se Marii z realitní kanceláře Läget.
Bohužel teď nemohu hovořit…
Vydrž. Víme, že osm lidí opustilo byt.
Pak byl prázdný. Nikdo jiný tam nebyl.
Takže lupič musel být jedním z těch osmi lidí.
Vběhla do bytu s kuklou na hlavě.
Rukojmí byli propuštěni. Sundala si kuklu
a odešla s nimi, aniž by si toho někdo všiml.
Je to tak prosté.
Je jediná se silným motivem. Tak to je.
Teď to nezvedne, i když jsem volal tisíckrát.
Skáčeš od jednoho podezřelého k druhému, vždy tak sebevědomě.
Zůstala jen ona. Musí to být ona.
- Nerozumím to co… - Estelle Gustavssonová.
Měla jsem přijít.
Mohla byste počkat venku? Právě končíme.
Ano, nespěchám.
- Promyslel sis to dobře? - Ano, promyslel.
- Myslím, že to může být ona. - Tak proč je tady ta dáma?
Existují náznaky, že té realitní agentce pomáhala.
Jaké náznaky?
Paní Gustavssonová.
Ano. Už jdu.
Promiňte, že jste musela čekat. Máme hodně práce.
- Nic se neděje. - Prosím, posaďte se.
Udělám, co budu moci, abych vám odpověděla,
ale má paměť už není to, co bývala.
Ale pamatujete si, že jste šla na prohlídku vlastního bytu jako zájemce?
Má někdo hlad?
V mrazáku je jídlo. Tedy, mělo by tam být.
Vždycky je.
- Jsem v pohodě, díky. - Kdyžtak řekněte a já se o to postarám.
Tady nemůžete kouřit.
Proč ne?
Protože ona je…
- To také, ale jsme tu na prohlídce. - Jestli se tomu tak dá ještě říkat.
Je tu popelník. Vlastníci tu museli kouřit. Ne?
Vidíte, kouř jde nahoru.
Ideální místo pro kouření.
Nemůže to být pro vás snadné trčet tady, zatímco váš muž
parkuje auto.
Myslím, že Knut už zaparkoval.
- Jak dlouho už jste svoji? - Dobrý Bože. Celé věky.
- Myslím, že mě Ro podvádí. - Opravdu?
Je odtažitá.
Proto ten byt nechce koupit. Nevidí společnou budoucnost.
- Miluje někoho jiného. - Ne.
- To by neudělala. - Vás to šokuje?
Tomu, koho milujete, to neuděláte.
Co povíte na to, když vám řeknu, že jsem kdysi měla aférku?
Byla jste nevěrná?
Každý děláme chyby.
Byl to soused.
Hodně četl. Tak, jako já.
Knut nikdy nic nečetl,
ale ten soused, Klas-Göran,
měl u sebe knihu vždycky, když jsme se potkali ve výtahu.
Jednoho dne řekl: „Právě jsem to dočetl.
Měla byste si to taky přečíst.“
A pak jste…
- Vážně? - Půjčila jsem mu knihu.
On mi půjčil jednu a já na oplátku také.
A tak to pokračovalo.
Ale jednoho dne, když jsem otevřela knihu, kterou jsem si od něj půjčila,
z ní něco vypadlo na zem.
- Aha. - Co to bylo?
Byl to klíč od jeho bytu.
Jasně. Takže tehdy…
Ne, ne.
Ne, šla jsem domů.
Pohrávala jsem si s myšlenkou, že ten klíč použiju.
Tisíckrát jsem ten klíč strčila do jeho zámku…
Jen v mé představivosti.
- Ale jak… - Proboha.
- Takže jste to neudělala? - To bych nemohla Knutovi provést.
Vy jste ale svůdnice.
Když před šesti lety Knut zemřel,
Klas-Göran zemřel o pár týdnů později.
Od té doby je můj život prázdný.
Takže Knut nešel zaparkovat?
Jak jsem říkala, myslím, že už zaparkoval.
Ale když už mluvíme o tomhle, dala bych si sklenku vína.
Je tu totiž víno, víte? Celá krabice.
Co je?
Vy tu bydlíte?
Ne, ne.
Proto víte o tom víně a o tom jídle v mrazáku.
A proto vám nevadí kouřit uvnitř.
Odemkla jste si koupelnu klíčem.
No dobře, tak ano.
Máte pravdu. Bydlím tady.
Co to bylo?
Máte domácí mazlíčky?
Ne.
Proboha!
Takže přejděme k věci.
Za posledních šest měsíců jste třikrát zrušila prohlídky.
Proč?
Asi proto…
že jsem si to na poslední chvíli rozmyslela.
Není snadné prodat byt, kde jsi žil tak dlouho.
Ovšem, cítíte se
vůči Marii Oredssonové kvůli tomu špatně?
- Té makléřce? - Myslím, že víte, kam tím mířím.
Také vím, že ji čeká osobní bankrot.
Aha.
Můžete přestat předstírat.
Není to tak, že jste se cítila tak špatně, že jste jí chtěla pomoct
poskytnutím alibi na den loupeže?
To není pravda. Proč bych to dělala?
Tohle je zbraň použitá při loupeži.
Poznáváte ji?
Ne.
Tak jak to, že jsou na ní vaše otisky?
Nemám tušení.
Estelle, není to nakonec tak,
že jste jí tu zbraň dala vy?
- Ne. - Je to revolver vašeho manžela?
Půjčila jste jí ho k loupeži?
Můžete mi odpovědět?
- Jacku? - Teď ne, mám…
Jde o podezřelého.
Cože?
Počkejte tu.
Maria Oredssonová přijede za tři minuty.
Kam?
Na autobusové nádraží.
Prosím, zůstaňte tu, Estelle. Ať neodejde.
Oredssonová přijede za tři minuty autobusem ze Stockholmu.
Může to být jediná šance ji chytit.
Jacku! Počkej!
Maria Oredssonová?
Viděl někdo Mariu Oredssonovou?
Dáma s krátkými tmavšími blond vlasy.
Maria Oredssonová!
- Tady. Nashle. - Děkuji.
- Jacku, uklidni se. - Podívej se na druhou stranu autobusu.
- Co? - Běž to zkontrolovat ven! Může být tam!
Na druhé straně!
- Dobrý den. - Zdravím.
- Maria Oredssonová? - Jacku!
Počkej! Musíme si o tom promluvit.
- Pusť mě! - Něco ti musím…
- Maria Oredssonová, realitní makléřka? - Ano.
- Proč neberete telefon? - Cože?
Mario, momentálně jste podezřelá
a nezvedla jste ani jeden telefonát.
Byla jsem na tiché meditaci.
Tiché meditaci?
Je to úžasné. Týden nesmíte promluvit.
- Aha. - Osvobodí to vaše myšlenky.
Takže, Mario,
žádný z rukojmích nám o vás nic neřekl.
Jako byste tam ani nebyla.
Aha. Ale byla jsem tam.
- Hele, něco se tam pohnulo. - Třeba je to kočka?
- Slyšela jsem kašlání. - Já taky, ale…
- Kočka? - Ano, Estelle kouřila a…
- Nevím. - Co se to tady děje?
Takže kočka alergická na kouř?
V té šatně je nějaký tvor.
- Dívali jste se? - Ne, může to být nebezpečné.
- Uhněte. - Co to děláš Rogere?
- Rogere! No tak! - Může to být cokoliv.
No tak, kočičko, vylez, dám ti baštu.
- Rogere! - Co se děje?
- Rogere! - Moc se omlouvám!
Zdravím vás. Ráda vás tu vidím tolik.
Měli jste čas si byt prohlédnout?
V šatně?
Prodávání realit mi moc nejde.
Nejsem v téhle práci moc dobrá, takže někdy potřebuji zmizet
a nabudit se.
- Co to má společného s… - Začali křičet.
Dostala jsem strach a schovala jsem se do šatny. Nahoru.
- Aha. - Ani schovávání mi moc nejde.
Asi jsem si nevybrala zrovna ideální skrýš.
Dobrá.
Mario, podíval jsem se na vaši finanční situaci.
Na firemní i soukromé finance.
Ani jedny nevypadají moc růžově.
Vaše realitní kancelář už šest měsíců nic neprodala.
Dobře. Obchody jsou teď trochu hůř.
A já na čísla moc nejsem.
S financemi jsem na štíru.
Je těžké dodržet rozpočet. Moc mi to nejde.
Řekl bych, že to jsou jasné motivy k vyloupení banky.
Nápad vyloupit banku byl váš nebo Estelle?
Co tím myslíte?
Když se loupež nepovedla a vy jste narazila na mě,
utekla jste do bytu a vzala všechny jako rukojmí.
Není to tak?
Cože? Ne.
Haló?
Dáme Estelle Gustavssonové něco k jídlu?
Tady Jim Johansson.
Prosím?
Aha.
Kde?
Nikdy bych nepřepadla banku.
Tak mi vysvětlete, kde byl ten lupič, když jsem vešel do bytu.
- Byt byl prázdný! - Byl pořád tam!
Špatná odpověď!
- Jacku. - Teď ne, prosím.
Jde o Jill.
Je na tom špatně. Velmi špatně. Pojď.
Co si vzala?
Nevím. Řekli jen, že se předávkovala.
- Tady Jim. - Ahoj, ta makléřka
a stará paní jsou pořád tady.
Nech je obě jít
- a Estelle Gustavssonové vrať klíče. - Dobře.
- Už je nepotřebujeme. - Ne, tati.
Hned to zařídím.
Ať jede Jack opatrně. Ve Stockholmu je ledovka.
Dobře. Ahoj.
Nechci slyšet ani slovo tvých podivných teorií.
- Ani slovo. - Tak kdo je sakra ten lupič?
Ani jeden z nich.
Ty už mi nevěříš, tati?
Dobře. Máte kufr?
Můžete jít.
Děkuji.
- Nashle. - Nashle.
Co jste jim řekla?
Nic moc. Takové věci mi nejdou.
Hlavně musíme říkat stejnou verzi.
Já nevím. Nemám moc dobrou paměť.
Myslím, že byste měla zapracovat na svém sebevědomí.
- Myslíte? - Ano.
No jo.
Ale i tak jste skvělá taková, jaká jste.
- Jen klid. - Praštila mě do nosu!
- Bolí to! Nech mě! - Snažím se ti pomoct.
- Podívám se na to, Rogere. - Co se tady děje?
Co to sakra…
Co to…
Teď, když jsme viděli vaši tvář, musíte nás zabít.
- Ne. - Ale ano!
- Jestli nás nezabijete, skončila jste! - Uklidněte se!
Už jsem klidný.
Máme se uklidnit? Ty krávo pitomá!
Pomozte mi! Držte ji!
Mohla jsi zabít moji ženu, sakra! Mohla jsi ji zabít!
Ta zbraň spustila sama! Taky jsem se strašně lekla!
Omlouvám se.
Slibuju, že nikomu neublížím.
Chtěla jsem jenom zpátky svoje holky.
- K zemi. - Potřebuju ven!
Musím ven!
Na zem! Na zem!
Nevím, co mám dělat.
Chtěla jsem, aby všechno bylo zase v pořádku. Omlouvám se.
- Pusťte ji. - Moje holky jsou moje všechno.
Pusťte ji!
Chceme slyšet vaše vysvětlení.
Tati.
Nemluv.
Vím, že je ti to líto, ale nemluv.
Bude to v pořádku.
Brzy budeš doma.
Všechno bude zase fajn, slibuju.
Máme tě rádi.
V jakém je stavu?
Nic moc.
Musíme počkat a uvidíme.
Jasně. Jedeme.
Nechceš ji pozdravit?
Zítra mám službu brzo a je to daleko, takže musíme už jet.
Dobře.
Zpanikařila jsem a vběhla jsem sem.
Měla jsem toho nechat už v té bance,
ale potřebovala jsem peníze, jinak bych přišla o svěření do péče.
Holky jsou to jediné, na čem mi záleží.
Co budeme dělat?
Díky, že jste nám to řekla.
To nemění nic na tom, co jsem udělala.
Jak byste mi mohli takovou ohavnost odpustit?
Nikdo není dokonalý, drahá.
Musíme si o tom promluvit a promyslet to.
- Musím se najíst. - Jak můžeš teď myslet na jídlo, Ro?
Jsme tu kolik hodin. Taky mám hlad.
Dobře, ale odkud vezmeme jídlo?
Je to trochu složité, nemyslíte?
V situaci s rukojmí musí policie souhlasit se všemi požadavky. Vím to.
Kdo si dá pizzu?
- Ano, prosím. - Já také.
- Tady Liv. - Ahoj, tady Estelle.
- Ahoj, Estelle. - Jsem zpátky v bytě.
Můžeš se zítra nastěhovat, jestli pořád chceš.
Nejsem si jistá. Myslím, že to nepůjde.
Hoď sebou, Jacku, jsem unavený.
Jen něco zkontroluju.
Nepočká to do rána?
Jen zkontroluju něco z kamery v bance. Bude to chvilka.
Chci zjistit, jestli má realitní makléřka podobnou postavu jako lupič.
Jacku…
Kde je ten disk ze záznamem z kamery?
- Přestaň tom šťourat. - Vzal jsi ho?
Smazal jsem ho.
Co že jsi udělal?
Smazal jsem ho.
- Ty chráníš toho lupiče? - Musel jsem.
Tak moment. Takže ty víš, kdo to je?
Ano.
Překlad titulků: Lucie Mandziuková