СЕРІАЛ NETFLIX
-Вітаю. -Привіт.
Хочу купити квіти.
Які саме?
Якогось конкретного кольору?
Та ні, просто… Різні, мабуть.
-Хочете різні кольори? -Саме так.
Я щойно підготувала цей різнокольоровий букет.
-З різними відтінками рожевого. -Він гарний.
-Ідеальний. -Гаразд.
-Чим ти займаєшся? -Викладаю акторську майстерність.
-Викладаєш? -Так, а ти?
-Я працюю тут. -Ну звісно ж.
-У мене закінчуються вази. -Не сумніваюся.
Я тут подумала: ти вже купу грошей витратила на всі ці квіти.
Було б дешевше запросити мене на побачення.
Це Ру. Вона зникла. Її нема.
-Вона не прийшла додому позавчора. -Он як.
Прошу, допоможіть.
Гаразд. Сідайте.
Гаразд.
Не треба було йти на той довбаний перегляд.
Ру взагалі не хотіла туди.
-Що таке? Ти можеш швидше? -Ми можемо трохи розслабитися?
-Я не можу розслабитися. -Не нервуй, ми вже прийшли.
Можливо, це наш останній шанс.
ПЕРЕГЛЯД
Він поламаний?
Ходімо сходами.
-Нам на верхній поверх? -Ні, на другий.
Ми не можемо жити тут з дитиною, якщо ліфт зламаний.
-Його відремонтують. -У мене дуже погане передчуття.
Воно з'являється щоразу, коли ми йдемо на перегляд.
Ні, це правда, Юліє.
-Ру не хотіла йти на перегляд? -Ні.
Вона казала чому?
-Це трохи дивно. -Ні.
Що сталося? У чому проблема?
Ру зникла.
Погано. Коли ви востаннє бачили її?
Два дні тому. Я дзвонила й писала, а вона не відповідає.
Почекаєш? Я маю поговорити з Юлією.
Хвилиночку.
Гадаєш, що вагітна жінка - злочинниця?
Ні. Та я гадаю, що вона знає злочинця.
Щось не так з Ру.
Може, вона щось знає, тому й ховається.
Тому ти тиснеш на Юлію? Припини це.
Наш пріоритет - знайти Ру.
Знає вона щось про пограбування чи ні.
Гадаю, він пішов.
Якого дідька? Лягай. Поверніться.
Божевілля якесь. Тут навіжений з пістолетом.
Ідіоти.
Лягай.
Він пішов на сходи.
-Він спостерігає ззовні. -Лягайте.
Мені все одно треба поїсти.
-Ти з дуба впала? -Як ти можеш зараз думати про їжу?
Я голодна. Тобі теж варто поїсти. Подумай про дитину.
-Лягай. -Хіба я не думаю?
-Я загляну в холодильник. -Не можна їсти їжу з холодильника.
-Чому? -Холодильник, мабуть, порожній.
Можеш поводитися нормально?
Що я зробила?
Ти знаєш, про що я.
На кухні має бути їжа.
-Агов. -Привіт.
-Як справи? -Не знаю.
Ру не хоче цю дитину.
-Вона так сказала? -Усі переглянуті квартири не такі.
Завеликі, замалі, задорогі або знаходяться високо.
Не знаю… Я не розумію, чому вона не хоче жити з нами.
-У тебе болить спина? -Так, трохи.
Ось так.
Ось.
Піду попитаю, чи хтось бачив Ру.
Ми знайдемо її.
Юліє, під час перегляду у вас склалося враження,
що Ру поводилася якось дивно й намагалася щось приховати?
Що? Що вам відомо?
Про що?
Юліє, якщо вам щось відомо, ви маєте мені сказати.
Це дуже важливо. Ви ж це розумієте?
Гаразд.
Гадаю, Ру…
Так?
…зраджує мені.
-Зраджує вам? -Так.
О ні. Це важко.
Зрада - це погано.
Але у вас є ідеї, де вона може бути?
-Ви бачили цю жінку? -Ні.
Точно?
-Ви бачили цю жінку? -Ні.
Ні? Гаразд. Дякую.
Ні, на жаль.
-Ні, я її не бачила. -Гаразд, дякую.
Роґере!
Твій мобільний.
Роґере!
Невідомий номер.
-Говорить Роґер Берґвалл. -Привіт, це я.
-Ру. -Привіт.
Усе пішло шкереберть. Я маю з тобою поговорити.
Я зараз буду.
Уже виходжу.
Роґере, хто це був?
Роґере?
Куди ти?
Роґере!
ПОЛІЦІЯ
Я хочу поговорити про інших заручників.
Яке у вас склалося про них враження?
Що ви думаєте про тих людей?
З Анною-Лєною дуже приємно розмовляти.
Вона мені сподобалася. Естелль трохи несповна розуму.
З нею було важкувато… але вона нормальна. Вона не поводилася дивно.
Зара не хотіла підпускати до себе, але була дуже милою.
Леннарт, людина-кролик…
-Так. -Я з ним і не говорила.
Тож і не знаю.
А інші?
Які інші?
Ну, там був…
-Там був… -А, Роґер.
Я забула про Роґера. Він ідіот.
Займав багато простору. Ідіот.
-Ясно. -Не знаю, чому Анна-Лєна з ним.
І був ще дехто, так?
Ні, це всі, про кого я пам'ятаю.
Ви обпісялися?
-Я не обпісялася. -Ясно. Сесилія не тут, так?
Це дитина… Плацента… Води?
-Води відійшли. -Так, не хвилюйтеся.
-О ні. -Не послизніться.
-Привіт. -Привіт.
Я не готова бути мамою.
Ясно.
Це тому ти пішла?
Так.
Не будеш лежати на підлозі зі своєю дружиною?
Ні. Тут є їжа?
-Є лайми. -Лише лайми?
Що за ідіот живе тут? Тут купа лахів,
а холодильник пустий.
Що це?
Їжа.
-Смачна? -Ні.
Я була не сама, коли зустріла Ру.
Справді?
Вона любила пригоди, завжди шукала щось нове.
Стрибала з канатом, ходила в гори. Усе.
Зрештою я подумала: «Невже їй недостатньо мене?
Ми не можемо посидіти й понудитися разом?»
Роґер такий самий.
-Що? -Ні.
Я не про стрибки з канатом, але він…
Йому завжди потрібен проєкт.
-Він не може просто піти в кіно. -Що за проєкт?
Ми постійно вештаємося ІКЕА, аби купити подовжувач абощо.
Як цікаво.
Я гадала, що легше жити з кимось…
Тієї ж статі?
Так.
-Але люди не западають на конкретну стать. -Ні, западають на ідіота.
Чому ж Ру така ідіотка?
Не знаю. Усе було добре.
Я була занепокоєна.
Вона дає мені відчуття безпеки.
А тоді я завагітніла, а вона…
віддалилася.
Доведеться бути матір'ю-одиначкою.
Усе буде добре.
Коли твоя…
Моя дружина?
-Коли вона народить? -З дня на день.
Чорт.
Не думаю, що хочу цю квартиру.
Важко визначитися?
Ні. Зазвичай я не така,
але я не хочу приймати таке важливе рішення,
поки тато не подивиться.
-Коли він прийде? -Не прийде.
-Ні? -У нього деменція.
Ясно.
Половину часу він не знає, хто я така.
В інший час мені здається, що він вдає, що впізнає мене,
аби не засмучувати.
Але він був найкращим татом у світі.
Звісно.
З цією квартирою все добре.
-Ти ж казав, що тут цвіль. -Тут немає цвілі.
Є різні дрібнички, але їх легко виправити.
Я не вмію виправляти дрібнички, тож не зважай.
Я можу показати, як це зробити. Це легко.
Ти покажеш мені, як виправити дрібнички?
Звісно.
Гаразд.
Я покажу. Я гарно розбираюся в цьому.
-Я спершу хочу подивитися. -Так, я покажу тобі.
Перепрошую, ви бачили цю жінку?
-Ні, вибачте. -Дякую.
-Так? -Привіт. Ти знайшов Ру?
Ні, досі шукаю.
-Як Юлія? -Дитина виходить.
-Вона народжує. Дідько. -Який інтервал між переймами?
-Який інтервал? -Геть від мене!
-Який інтервал між переймами? -Не знаю. До біса боляче.
-Чув? -Їй треба в лікарню.
Що мені робити? Викликати швидку чи як?
Відведи її в машину й відвези в лікарню, там і зустрінемося.
-Нам треба йти. -Я лише візьму куртку.
Забудьте про кляту куртку!
-Привіт. -Здрастуйте.
-Ви бачили цю жінку? -Ні. Лу?
Мілу, ти бачила її?
Це вона вбивця?
-Вбивця? -Крадійка. Ви мене зрозуміли.
Ні, але я її шукаю.
-Що вона зробила? -Її дружина от-от народить.
Ясно. Гляньте в піцерії.
То як стати гарними батьками?
Діти не такі тендітні, як тобі здається.
-Ні? -Зовсім ні.
Я сидів зі своїми, коли вони були маленькими.
-Справді? -Так.
Знаю, я динозавр.
Просто я думала, що раніше це не було прийнято.
Так. Зазвичай чоловіки не залишалися вдома, та я залишився.
Анна-Лєна гадає, що я приніс жертву, та це не так.
Я обожнював кожну секунду.
А онуків у вас нема?
Дехто вважає, що світ перенаселений, а інші хочуть зосередитися на кар'єрі.
Тож ні, нема.
Це тому ви займаєтеся нерухомістю?
Я намагаюся бути милим,
а ти звинувачуєш мене в тому, що моє життя порожнє.
Моє життя не порожнє.
-Мені все подобається. -Пробач, я не це мала на увазі.
Та що я верзу? Кляту маячню.
Усе скінчилося. З Анною-Лєною та нерухомістю…
Хіба хтось винаймає середньовічного збоченого кролика за спиною чоловіка?
Хто так робить?
-Це збочення. -Це точно.
Певно, вона справді любить тебе. Вона ж зробила це для тебе.
Ні, вона не довіряє мені. Ось і все.
Вона думає, що я не можу домовитися про вартість
без якогось збоченця.
Гадаєш, вона робить це, бо не вірить тобі?
-Справа в цьому? -Так.
А ви займаєтеся нерухомістю заради неї чи тебе?
Заради нас. Це важливо для нас обох.
Це наш проєкт, над яким ми працюємо. Це також її дитинча.
Ти справді віриш у це?
Ру!
Цей день стає все кращим.
Ру…
Ви маєте піти зі мною.
Ви не можете приходити сюди без причини…
-Ви про що? -У неї є право на адвоката.
Вона стане мамою. Зараз.
-Що ви таке верзете? -У неї відійшли води.
Агов, ми зможемо. Я піду з тобою. Ходімо.
Принесіть чек. Швиденько.
Чудово дихаєте, Юліє. У вас чудово виходить.
-Як справи? -Процес іде.
Я гадав, вона народить у машині. Я панікував.
Ру, подивися на мене.
Чому ти думаєш, що не справишся, га?
Ти гадаєш, що не можеш стати гарною мамою
після того, що робив твій тато. Я розумію.
У мене є чудовий опитувальник для майбутніх батьків. Послухаєш?
-Ти любитимеш дитя? -Так.
Добре. Відмітив.
Це найважливіший пункт.
Гаразд.
Ти намагатимешся захищати дитину?
-Я не знаю, чи зможу. -Звісно, зможеш.
Якщо дитині погано, просто береш
і обіймаєш її. Ти ж можеш це зробити?
-Так. -Є. Чудово.
Й останній пункт.
Ти читатимеш історії, співатимеш пісні
і говоритимеш: «Завтра буде ще краще, дитинко»?
-Так. -Є. Ось і все.
Ти погодилася з усіма пунктами.
Вітаю. Ти будеш неймовірною мамою.
Ти чудово виконуватимеш обов'язки мами.
-Усе буде добре. -Навряд Юлія так думає.
Вона лише про це й говорила, поки ми їхали сюди.
«Де Ру? Дитина не має з'явитися без Ру».
Вона постійно говорить про вас.
Я ж казав.
Ти зможеш. Заходь. Усе буде добре.
Добре.
Чудово.
Будь сильною.
-У вас чудово виходить, Юліє. -Добре.
Готуємо епідуральну анестезію.
Я покличу анестезіолога.
-Ви Ру? Заходьте. -Привіт.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Пробач, Юліє.
Юліє, я дуже тебе люблю.
Сильно-сильно.
Ти будеш чудовою мамою, і я викладатимуся на повну.
Доглядатиму дитину, як зможу.
Співатиму дитячі пісні, читатиму історії,
я… Ми з тобою зробимо це.
-Я справді буду поруч. -Ру!
Так?
Я сильно тебе кохаю.
Та якщо ти не замовкнеш, я вріжу тобі.
-Вибач, я можу піти, якщо хочеш. -Ні, потримай руку.
-Ви залишаєтеся? -Звісно.
-Бувайте. -Побачимося.
Господи, у мене колінки тряслись. Я панікував.
Так, це не легкий досвід.
Роґере?
-Де ти був? -У лікарні з Ру та Юлією.
-Дитинка народилася. Це хлопчик. -Ясно.
Треба надіслати квіти.
Я хотів дещо спитати.
І Бог тебе не врятує, якщо збрешеш.
Ти любиш займатися квартирами?
Звісно. Ми ж робимо це раз…
Годі брехати, щоб тебе. Ось хто ми тепер такі?
Двійко людей, що брешуть одне одному?
Ні. Мені не подобається займатися квартирами.
Гаразд.
Якби вибір був за тобою, ти б хотіла поїхати в ІКЕА?
Ні.
-Чому ти не казала мені? -Бо ти любиш їздити в ІКЕА.
-Я люблю ощасливлювати тебе. -А що ощасливить тебе?
Я не знаю, це неважливо.
Чорт, невже я такий егоїст? Хіба не можу хоч раз ощасливити тебе?
Кіно, мабуть… Та це неважливо, Роґере.
Давай подивимося, чи показують щось цікаве.
-Зараз? -Звісно.
Можемо встигнути на дев'яту годину. Якщо хочеш.
-Ти хочеш? -Так.
-Не чіпай мій ніс. -Пробач.
Подивимося романтичну драму, якщо хочеш.
-Ні. -Так, давай подивимося романтичну драму.
Тату.
Я знаю.
Жоден з них не говорив про брокерку.
Оредссон? Ти про що?
Ніхто не згадував про неї.
Усі говорили лише про цих сімох людей та крадія.
Але з квартири вийшли восьмеро людей.
-Це точно вона. -Чому?
У неї є мотив. Гроші.
Агентство не продало нічого за останні шість місяців.
Я пригадую, що в неї жахливе фінансове становище.
Вона крадійка й вийшла з заручниками.
Овва, це вже серйозно.
-Божечки. -Так.
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська