СЕРІАЛ NETFLIX
Заро, ви сказали, що пішли з банку за кілька хвилин до крадія.
-Це правда? -Так.
-Я вийшла через задній хід. -Навіщо?
Я інколи роблю так, коли йду в той бік.
То ви з крадієм вийшли з одного банку й зайшли в одну квартиру?
-Але з різницею в кілька хвилин. -Так, а що?
Це дивний збіг.
Чому ви не можете прописати ще?
Заро, пігулки для сну не допоможуть.
Єдиний спосіб позбутися тривоги -
піти до психолога або змінити роботу,
якщо саме там з'являються ваші панічні атаки.
Я звернуся до іншого лікаря.
Дякую. Бувайте.
Змініть спосіб життя…
ЯРНҐАТАН 1, ПЕРЕГЛЯД 30 ГРУДНЯ
Господи.
ВИРІС НА ЯРНҐАТАН 1
Ярнґатан 1.
Ні!
Вітаю.
Ви одна?
Так, одна.
Це велика квартира для однієї людини.
Привіт, ви брокерка?
-А схожа? -Ви маєте вдягти бахіли на перегляд.
-Я маю вийти. -Ви швидко.
Я маю вийти.
Ви знаєте інших заручників?
Що? Звісно ж, ні. Я вже відповідала на це питання.
Чому ви прийшли на перегляд?
-Це нове й розумне питання? -Прошу, просто відповідайте.
Так, навіщо ходять дивитися житло?
-Не знаю. Я ж запитав. -Не знаєте? Аби подивитися.
-Щоб колись купити. -Знаєте що?
Мені здається, що ви не говорите всієї правди.
Таке враження, що ви захищаєте крадія.
Ви навіть не змогли дати належне описання грабіжника.
Я відповіла на всі питання.
-Він був у чорному та балаклаві. -Ви це вже казали.
-Що ще я можу сказати? -Опишіть статуру. Ви ж його бачили.
Це головний офіс. Я справді маю відповісти.
-Добре. Гадаю, ми закінчили. -Голос. У нього був акцент?
Я не чула, аби він говорив. Я не знаю.
Можете зачекати? Дякую.
Я сказала все, що пам'ятала. Я маю відповісти.
-Я Зара, слухаю. -Дуже дякую.
Дякую, що зачекали.
-Вони вже пішли. -Дякую.
Якого дідька? Лежи.
-Привіт. -Зайнято.
Я не можу зняти голову. Вона застрягла.
Хотів подивитися, чи тут є ножиці.
-Нема! -Мабуть, блискавка застрягла.
Потягни…
-Невже це так важко? -Ти маєш допомогти мені.
Дуже дякую.
Треба спробувати інакше.
-Як? -Я шукаю.
-Хто така Зара? -Що?
На листі написано.
-Розвернися. -Гаразд.
Я не можу дихати. Почуваю себе звареним кроликом.
Зніми цю кляту штуку.
-Ось. -Дуже дякую.
Боже.
Як тобі це вдалося?
Я просто…
Крем для рук.
Він часто допомагає.
-Крем для рук? -Так.
-Я запам'ятаю. Дуже дякую. -Прошу.
Оце ми встрягли.
Так. Маячня якась.
-Ти брокерка? -Ні. Я не брокерка, ні.
Ти не схожа на потенційну покупчиню.
Ти слюсарка?
У тебе аура слюсарки.
Час міняти труби?
Я хочу побути одна, можеш…
-Крем для рук. -Так, крем для рук.
-Дякую. -Прошу.
Агов.
Я прийшла сюди, аби побути наодинці.
-Ти мене не чув? -Я не хочу залишатися там.
Боюся, що Роґер знову мене вдарить.
-Агов. -Так?
Власне, я актор.
Не виконавець. Це мій підробіток.
Я б назвала тебе «руйнівником переглядів».
Я б не хотів цим займатися, але інколи в мистецтві буває важко.
А хіба продавцям квартир не важко?
Тобі шкода тих, хто намагається продати?
Люди на кшталт тебе з різними «халтурками» абощо
маніпулюють економічною системою.
Вартість нерухомості захмарна.
Я б сказав, що намагаюся унормувати її.
Унормувати? Розбещеним мушкетером?
Це я.
Ясно.
-Гаразд, слухай… -Просто…
Купівля квартири - найбільша інвестиція людей.
Вони хочуть отримати найкращу ціну.
А продавці не хочуть?
-Ну… -Отож.
Боже.
-А чим займається Зара? -Що?
-Чим Зара заробляє на життя? -Годі. Я працюю в банку.
Я менеджер у банку.
Перепрошую?
Що таке?
Саме ви маніпулюєте системою.
-Сказати як? -Так.
Банк позичає гроші, люди занурюються в борги.
Вони не можуть заплатити за оренду, іпотеку, відсотки абощо.
-Банк отримує всі прибутки. -Легко звинувачувати банки.
-Бо банки винні. -Я нікого не змушую позичати гроші.
Під час фінансової кризи банки відібрали всі квартири,
бо люди не могли сплатити високих відсотків.
Вони втратили все. Житло, роботу.
Усе пішло нанівець.
Хочеш сказати, це моя провина?
Я винна в тому, що життя людей іде нанівець?
Не можна звинувачувати іпотекотримачів.
Так, це моя провина. Чорт, я винна.
Ти й поняття не маєш, про що говориш.
Дідько.
Дзвонила Юлія, щоб записатися на зустріч.
-Юлія? -Сказала, що знає тебе.
Юлія та Ру. Вони пара. Хочуть зустрітися й обговорити іпотеку.
Ні, я не можу. Скажи їм, що в мене нема часу.
Сто сорок п'ять.
Так, вітаю.
Я стосовно оплати.
Ми беремо 50 крон за платіж.
-Перепрошую? -Ми беремо 50 крон за платіж.
Якого дідька? То я втрачу 50 крон?
-Перевести на ваш рахунок? -А які ще варіанти?
Покажіть документи.
Звісно.
О ні. Ви заповільно брали картку. З вас 50 крон.
-Сто. -Вам потрібні гроші чи ні?
Могла хоча б помахати у відповідь.
Я заплатив твоєму банку 50 крон.
Тож заслуговую на привіт.
-Я гадала, ти ненавидиш банки. -Я мав зайти.
-Тобі потрібні гроші? -Мені завжди потрібні гроші.
Я зубожілий працівник мистецтва, але ти не даси мені грошей.
То сідай.
Я хотів вибачитися.
Я не хотів образити тебе своїми словами про банк.
Я не мав на увазі тебе.
Ясно. А я, з іншого боку, казала про тебе.
Я… справді мала це на увазі.
У тебе багато теорій про ринок та маніпуляції,
та вони безглузді.
-Ти віриш у безглузді речі. -А в що ти віриш?
У кохання.
Ясно.
Не можна сходити на сотні переглядів
і не зрозуміти, що у світі більше кохання, ніж ненависті.
Звідки такий висновок?
Через житло, що не продається.
Більшість людей хочуть і далі жити разом.
Купимо піцу?
Ні, я хочу суші.
Суші…
Їжа для котів.
Власне, вона шкідлива.
Ні, ти наче порівняв ліки з пів кіло тіста та…
-Я так і знав. -Що?
Ясно.
Здрастуйте.
Ось і ви. Тож ви разом.
-Так, ми разом. -Так.
А щось не так?
Так. Брехати поліції - дуже погано.
А ви саме це й робили, Заро.
Ви сказали, що не знаєте заручників.
Власне, у нас побачення.
Ми не бачилися після того випадку.
А щойно я запросив Зару на обід.
Це правопорушення?
То у вас побачення. Це правда, Заро?
Щось ви дуже безцеремонний.
Я просто виконую роботу.
Не можна постійно звинувачувати роботу.
Так, Заро?
Хто б казав.
А що ще мені звинувачувати? Я просто виконую роботу.
Можна вибрати професію, а не вішати все на неї.
Чи її успадковують?
-Успадковують? -Ви успадкували роботу?
Ви успадкували роботу від татка-поліцейського?
Смішно. Чудово.
-Він і зранку приходив. -Що?
Допитував мене й задавав купу питань.
Ясно. І що ти сказала?
Мені потрібне повітря.
Я маю відкрити вікно.
-Лягай. -Послухай Роґера. Лягай.
Мені треба вийти.
Мені треба вийти!
Дідько. Донизу!
Не стріляйте, ми на підлозі.
Якого біса? Ви ледь не вбили мою дружину.
Гадаю, у нас усе добре.
Перепрошую, але чого ви хочете?
Ми хочемо вийти.
Це Їм Йоганссон. Усі цілі?
Підтвердіть, що всі цілі.
Ви можете дати знак, що так і є?
Мені просто…
Ми не рухаємося.
Якщо ви не хочете зараз вбити мене, я хочу вийти.
Нащо ви закрили нас тут? Скажіть, чого ви хочете.
Ні!
Усі на підлогу! Хутко!
Ми на підлозі.
Ми на підлозі. Усе добре.
Усі на підлозі.
Зберігайте спокій!
Дідько.
Агов?
Усе добре?
Якого дідька?
За заручників висувають вимоги.
Він не висунув вимог. Довбаний аматор.
Ти правий, Роґере.
Якщо треба буде потім оцінити його онлайн,
поставлю погану оцінку. Вліплю йому байдужий смайлик.
«Палець донизу» за це все.
Стулися, чортів кролик.
-Стулися. -Господи.
Я куплю тобі обід, але хочу обрати тему для розмови.
-Звісно. -Поговоримо про серйозні речі.
Питатиму про щось дивне.
-Гаразд, якщо ти платиш. -Звісно.
Позичиш мені гроші?
Інколи доводиться йти проти власних переконань через роботу.
Я знаю, що ти говориш про себе.
Чоловік вчинив самогубство, коли я відмовила йому в кредиті.
Що?
Він прийшов під час фінансової кризи.
Відтоді я одержима пошуком інформації про нього.
Я хотіла знати, де він ріс, ким він був…
У мене є блокнот, де я записую все, що дізналася.
Коли я побачила об'яву про…
перегляд і побачила ту адресу, де він виріс, я пішла туди.
Я побачила фотографію на столі в його дитячій кімнаті.
Побачила його фотографію.
Пробач. Не знаю, нащо я розказую це тобі.
Я ще нікому не розказувала.
Я перший, кому ти це сказала?
Хтивий кролик.
І як ти почуваєшся?
На диво добре.
Справді.
Слухай, Заро.
Хай там що сталося колись, ти маєш жити далі.
І жити краще. Це нова спроба, шанс вчинити правильно.
Це звучить так легко. Але це не легко.
Хто сказав, що буде легко?
Привіт. Можеш організувати зустріч з Юлією завтра?
Вона дзвонила мені трохи раніше.
Скажи їй взяти з собою Ру.
-Ти знав? -Ні, але це очевидно.
-Привіт. -Привіт!
-Їлл. -Привіт.
Радий тебе бачити.
-Ти бачив? -Привіт.
Сестричко!
-Ти давно тут? -Не дуже. Усе нормально.
Ти, мабуть… Це твої речі?
Заходь. Не стоятимемо на холоді.
Чорт.
То ти вже спав із Сесилією?
-Ні. Не спав. -Чому? Вона гарненька.
-Ми колеги. -Могли б бути не просто колегами.
-Я гадаю… -Їлл.
Ми думали, ти приїдеш на Новий рік.
Знаю. Та в мене не вийшло.
Ясно.
Чому? Щось сталося?
Ні. Я позичила в друга гроші й мала віддати.
Інакше я б залишилася без квартири, тож це була нагальна справа.
Я б подзвонила, але на рахунку закінчилися гроші.
Ясно.
Знаєш, про що я думав? Чому б тобі не повернутися додому?
Чим ти там займаєшся? Тобі немає сенсу стирчати там.
-Тату, а що я тут робитиму? -Житимеш з нами.
Не знаю… Упевнений, що тобі це сподобається?
Поставимо ліжко до мене?
-Винесемо лахи з офісу. -Але це наш офіс.
-Знайти роботу не буде… -Яку роботу вона може тут знайти?
-Що? Я можу знайти роботу. -Для більшості робіт потрібні вміння.
-Це не так легко. -Що ж, дякую.
Не будемо псувати атмосферу.
Давайте піднімемо бокали за те, що ми нарешті разом.
-І за маму. -Так.
Будьмо.
Як казав мені, що спить із Сісі з роботи.
-Це правда. -Припини.
Забудь Сісі. Що на вечерю?
-Смажена курка з мигдалем. -Як і завжди.
Як і завжди.
Привіт, ти одна? Де Ру?
Її не було всю ніч, але вона знала про сьогоднішню зустріч.
Я дзвонила їй, але вона не відповідає.
Що ж…
ходімо всередину.
Ти бачила сусідню квартиру?
Вона теж продається, ще й набагато дешевше.
У нас немає стільки заощаджень, але ми віддамо все до останнього.
Ні, не треба. Завжди мають бути резервні гроші.
Це дуже важливо.
Так, але тоді не вистачить.
Постривай.
Я думала, що можу запропонувати вам 1,8 % ставки.
Почнете виплачувати позику через рік.
Гадаю, ти не будеш працювати під час декретної відпустки?
Як тобі таке?
Ти серйозно?
Так. Я одразу ж погоджу це й буду вашою поручителькою.
-А ти можеш? -Ні, не можу.
Але я написала заяву на звільнення, тож підпиши, поки я не передумала.
Ру теж має підписати.
Звісно.
Візьми документи з собою, аби вона підписала пізніше.
Я написала заяву.
Чудово. Як ти почуваєшся в ролі експрацівниці?
Гарно. Мені справді добре.
Але…
-Але що? -Той лист.
-Я ще його не відкрила. -Ну ж бо, Заро.
-Я не можу. -Послухай.
Або відкрий лист і закрий свій ґештальт,
або відпусти ситуацію й живи далі.
Не можна не відкривати його й одночасно вишукувати інформацію
про того чоловіка й ходити дивитися на квартиру, у якій він виріс.
-Знаю, але… -Інакше ти ніколи не позбудешся цього.
Ти маєш зробити ще дещо.
Що?
Побачити мене знову. Скоро.
-Я вимагаю. -З радістю.
Приходь зараз, якщо хочеш.
Я на роботі, але з радістю прийду пізніше.
-Привіт. -Вітаю.
Сніданок готовий. Розбудиш Їлл?
Звісно.
Сестричку, вставай.
Їлл? Тато зробив сніданок.
Смажу з обох боків.
Тобі так само?
Може, Їлл хоче варені.
Їлл?
Вона пішла.
-Вона не могла. -Її тут нема, тату.
-Мабуть, пішла прогулятися. -Годі тобі.
-Де твій гаманець? -У кишені, у куртці.
Вона забрала його. Його тут нема. Дідько, я ж знав.
Планшет був тут учора. І теж зник.
Треба заблокувати картку.
Я ж постійно про це торочу, тату. Не можна їй довіряти.
Треба повідомити про крадіжку.
Гадаєш, я здам власну дочку?
Тоді я це зроблю.
Я скажу, що сам дав їй це все.
Тож… Так.
Так, я такий.
Це…
ПОЛІЦІЯ
Пробачте, що турбую вас.
Яку? Юлія має поговорити з тобою.
Щось сталося? Щось про пограбування?
Справа в Ру. Її нема, вона зникла.
-Вона не прийшла додому вчора. -Он як.
Допоможете мені?
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська