‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫שרה, אמרת שיצאת מהבנק‬ ‫כמה דקות לפני שהשודד הגיע.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫יצאתי מהדלת האחורית.‬ ‫-למה עשית את זה?‬
‫אני יוצאת משם לפעמים, ‬ ‫כשאני הולכת לכיוון הזה.‬
‫אז את והשודד יצאתם מאותו הבנק ‬ ‫ונכנסתם לאותה הדירה?‬
‫בהפרש של כמה דקות.‬ ‫-כן. למה?‬
‫זה צירוף מקרים מוזר.‬
‫למה אי אפשר פשוט לרשום עוד?‬
‫שרה, כדורי שינה לא עוזרים.‬
‫הדרך היחידה להיפטר מהחרדה שלך‬
‫היא ללכת לטיפול או להפסיק עם העבודה שלך,‬
‫אם שם את מקבלת התקפי חרדה.‬
‫אצטרך לראות רופא אחר.‬
‫תודה. ביי.‬
‫תשני את אורח החיים שלך…‬
‫- ירנגטן 1, בית פתוח, 30 בדצמבר -‬
‫אלוהים!‬
‫- גדל ברחוב ירנגטן 1 -‬
‫ירנגטן 1.‬
‫לא!‬
‫- חרדים -‬
‫שלום.‬
‫את לבד?‬
‫כן, נכון.‬
‫זו דירה גדולה לאדם אחד.‬
‫היי, את המתווכת?‬
‫אני נראית כמו מתווכת?‬ ‫-צריך לשים כיסויי נעליים בבית פתוח.‬
‫אני חייבת לצאת.‬ ‫-זה היה סיור מהיר.‬
‫אני חייבת לצאת.‬
‫הכרת את בני הערובה האחרים?‬
‫מה? לא, ברור שלא.‬ ‫וכבר עניתי על השאלה הזאת.‬
‫למה הגעת לבית הפתוח?‬
‫זו השאלה החדשה והחכמה שלך?‬ ‫-בבקשה, תעני על השאלה.‬
‫כן, בשביל מה הולכים לבית פתוח?‬
‫אני לא יודע. אני שאלתי את השאלה.‬ ‫-אתה לא יודע? להסתכל על בתים.‬
‫בתור קונה פוטנציאלי.‬ ‫-את יודעת מה?‬
‫יש לי תחושה שאת לא מספרת לי את כל האמת.‬
‫זה מרגיש כאילו את מגנה על השודד.‬
‫אפילו לא הצלחת לתת תיאור ראוי של השודד.‬
‫עניתי על כל שאלה.‬
‫הוא לבש שחור והיה לו כובע גרב.‬ ‫-כבר אמרת את זה.‬
‫מה עוד אוכל לומר?‬ ‫-מבנה הגוף שלו. בטח יש לך מושג.‬
‫זה המשרד הראשי. אני ממש חייבת לענות.‬
‫טוב. אני חושב שסיימנו.‬ ‫-הקול. היה מבטא?‬
‫לא שמעתי אותו מדבר. אני לא יודעת.‬
‫את יכולה לחכות רגע? תודה.‬
‫סיפרתי כל מה שאני זוכרת.‬ ‫אני חייבת לענות לשיחה הזו.‬
‫מדברת שרה.‬ ‫-תודה רבה לך.‬
‫תודה שהמתנת.‬
‫הם הלכו עכשיו.‬ ‫-תודה.‬
‫מה לעזאזל, תשכבי על הרצפה.‬
‫שלום.‬ ‫-תפוס.‬
‫אני לא מצליח להוריד את הראש. הוא תקוע.‬
‫רציתי לבדוק אם יש פה מספריים.‬
‫לא!‬ ‫-הרוכסן נתקע איכשהו.‬
‫תמשכי…‬
‫כמה קשה זה יכול להיות?‬ ‫-את חייבת לעזור לי.‬
‫תודה רבה.‬
‫נצטרך לנסות דרך אחרת.‬
‫איך הולך?‬ ‫-אני מחפשת.‬
‫מי זאת שרה?‬ ‫-מה?‬
‫כתוב שרה על המכתב.‬
‫תסתובב.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא יכול לנשום. ‬ ‫אני מרגיש כמו ארנב מבושל.‬
‫תמשכי את הדבר הארור.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫איך הצלחת לעזאזל?‬
‫אני פשוט…‬
‫קרם ידיים.‬
‫זה טוב לרוב הדברים.‬
‫קרם ידיים?‬ ‫-כן.‬
‫אני אזכור את זה. תודה רבה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫לאיזה מצב ארור נקלענו.‬ ‫-בדיוק. זה חולני.‬
‫את מתווכת?‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫את לא עושה רושם של קונה פוטנציאלית.‬
‫את אינסטלטורית?‬ ‫יש לך הילה של אינסטלטורית.‬
‫החליפו את הצנרת?‬
‫אני רוצה להיות לבד, אכפת לך…?‬
‫קרם ידיים.‬ ‫-כן, קרם ידיים.‬
‫תודה.‬ ‫-בטח.‬
‫שלום.‬
‫נכנסתי הנה כדי להיות לבד.‬
‫לא שמעת אותי?‬ ‫-אני לא רוצה להישאר שם.‬
‫אני מפחד שרוגר ירביץ לי שוב.‬
‫היי.‬ ‫-כן?‬
‫אני בעצם שחקן.‬
‫לא אמן מיצג. זה משהו שאני עושה מהצד.‬
‫הייתי קוראת לך, "הורס בתים פתוחים".‬
‫זה לא מה שאני רוצה לעשות,‬ ‫אבל הזמנים קשים לאנשים מתחום התרבות.‬
‫הזמנים לא קשים לאנשים‬ ‫שמנסים למכור את הבית שלהם?‬
‫את מרחמת על אלה‬ ‫שמנסים למכור את הבתים שלהם?‬
‫אנשים כמוך, עם "עבודות מהצד", ‬ ‫או איך שאתה קורא לזה,‬
‫מתמרנים את המערכת הכלכלית.‬
‫מחיר הנכס הוא מטורף.‬
‫הייתי אומר שאני מנסה לנרמל אותה.‬
‫המוסקיטר המנרמל והחרמן?‬
‫זה אני.‬
‫בסדר.‬
‫אז, תקשיבי…‬ ‫-טוב…‬
‫קניית דירה זו ההשקעה הגדולה ביותר‬ ‫שאנשים עושים.‬
‫הם רוצים את המחיר הטוב ביותר.‬
‫המוכר לא רוצה את המחיר הטוב ביותר?‬
‫ובכן…‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫אלוהים.‬
‫אז מה שרה עושה?‬ ‫-מה?‬
‫מה שרה עושה למחייתה?‬ ‫-בבקשה. אני עובדת בבנק.‬
‫אני מנהלת בנק.‬
‫סליחה?‬
‫ששש. מה יש?‬
‫את מתמרנת את המערכת יותר מכולם.‬
‫שאספר לך איך?‬ ‫-כן.‬
‫הבנקים מלווים כסף ואנשים נקלעים לחובות.‬
‫הם לא יכולים לשלם שכר דירה, משכנתא, ‬ ‫ריבית או מה שזה לא יהיה.‬
‫הבנקים עושים את כל הרווח.‬ ‫-קל להאשים את הבנקים.‬
‫הבנקים אשמים.‬ ‫-אני לא מכריחה אף אחד ללוות כסף.‬
‫בזמן המשבר הכלכלי, הבנק עיקל את כל הדירות‬
‫כי אנשים לא יכלו לשלם את הריבית הגבוהה.‬
‫הם איבדו הכול. ‬ ‫את הבתים שלהם, העבודות שלהם.‬
‫ואז הכול התחרבן.‬
‫אתה אומר שזו אשמתי?‬
‫אתה אומר שזו אשמתי ‬ ‫שחיים של אנשים מתחרבנים?‬
‫טוב, אי אפשר להאשים את בעלי המשכנתא.‬
‫כן, זו אשמתי. הכול באשמתי.‬
‫אין לך מושג על מה אתה מדבר.‬
‫לעזאזל.‬
‫מישהי בשם יוליה התקשרה לתאם פגישה.‬
‫יוליה?‬ ‫-היא אמרה שהיא מכירה אותך.‬
‫יוליה ורו. הם זוג.‬ ‫הן רוצות להיפגש ולדון על משכנתא.‬
‫לא, אני לא יכולה לעשות את זה.‬ ‫תגידי להן שאין לי זמן.‬
‫מאה ארבעים וחמש.‬
‫כן. שלום.‬
‫זה בנוגע לתשלום.‬
‫אנחנו גובים 50 קרונות על תשלום כסף.‬
‫סליחה?‬ ‫-אנחנו גובים 50 קרונות על תשלום כסף.‬
‫מה לעזאזל? אז אני מפסיד 50 קרונות?‬
‫שאעביר לחשבון שלך?‬ ‫-מה עוד ניתן לעשות?‬
‫אפשר לראות את תעודת הזהות שלך?‬ ‫-אין בעיה.‬
‫לא. לקחת את הכרטיס לאט מדי.‬ ‫זה יעלה 50 קרונות.‬
‫מאה.‬ ‫-אתה רוצה את הכסף או לא?‬
‫את יכולה לפחות לנופף בחזרה.‬
‫שילמתי לחברה שלך 50 קרונות.‬
‫אני צריך לקבל נפנוף בשביל זה.‬
‫חשבתי שאתה שונא בנקים.‬ ‫-הייתי חייב להיכנס.‬
‫היית צריך ללוות כסף?‬ ‫-אני תמיד צריך ללוות כסף.‬
‫אני אמן עני, אבל אתם לא תתנו לי כסף.‬
‫אוי. שב, בבקשה.‬
‫רציתי להתנצל.‬
‫מה שאמרתי על הבנקים‬ ‫לא היה אמור להיות מתקפה אישית.‬
‫זה לא היה נגדך.‬
‫טוב. מצד שני, מה שאני אמרתי,‬
‫הופנה אליך באופן אישי. באמת התכוונתי לזה.‬
‫יש לך הרבה תיאוריות ‬ ‫לגבי הכלכלה ומניפולציות‬
‫וזה פשוט מגוחך.‬
‫את מאמינה בשטויות.‬ ‫-ובמה אתה מאמין?‬
‫אהבה.‬
‫בסדר.‬
‫אף אחד לא יכול להגיע למאות בתים פתוחים‬
‫מבלי להבין שיש יותר אהבה בעולם מאשר שנאה.‬
‫על מה אתה מבסס את זה?‬
‫על כל הדירות שלא למכירה.‬
‫רוב האנשים רוצים להמשיך לחיות יחד.‬
‫נלך לאכול פיצה?‬
‫לא, מתחשק לי סושי.‬
‫סושי…‬
‫אוכל לחתולים.‬
‫האמת היא שזה לא בריא.‬
‫לא, זה כמו תרופה בהשוואה לחצי קילו בצק ו…‬
‫ידעתי. ‬ ‫-מה?‬
‫הבנתי.‬
‫שלום.‬
‫הנה אתם. אז אתם כאן יחד.‬
‫כן, הנה אנחנו.‬ ‫-כן.‬
‫זאת בעיה?‬ ‫-כן.‬
‫לשקר בחקירה משטרתית זה קצת בעייתי.‬
‫כפי שאת שיקרת, שרה.‬
‫אמרת שאת לא מכירה את בני הערובה.‬
‫האמת היא שזה דייט.‬
‫לא התראינו מאז דרמת בני הערובה,‬
‫והזמנתי את שרה לארוחת צהריים.‬
‫זו עבירה?‬
‫אז אתם בדייט. זה נכון, שרה?‬
‫יש לכם כמה טקטיקות חזקות.‬
‫ובכן, אני רק עושה את העבודה שלי.‬
‫אתה לא יכול להאשים את העבודה שלך כל הזמן.‬
‫נכון, שרה?‬
‫מי שמדבר.‬
‫מה עוד אני אאשים? ‬ ‫אני באמת רק עושה את העבודה שלי.‬
‫אתה יכול לבחור את המקצוע שלך, ‬ ‫לא רק להאשים אותו בדברים.‬
‫או שזה משהו שעובר בתורשה?‬
‫בתורשה?‬ ‫-אתה שוטר מכוח הירושה?‬
‫ירשת את העבודה שלך מאבא שוטר שנמצא בחוץ?‬
‫מצחיק. נהדר.‬
‫הוא היה כאן גם הבוקר.‬ ‫-מה?‬
‫כן. הוא בא לחקור אותי ושאל הרבה שאלות.‬
‫טוב. אז מה אמרת?‬
‫אני חייבת אוויר.‬
‫אני חייבת לפתוח חלון.‬
‫תשכבי על הרצפה.‬ ‫-תעשי מה שרוגר אומר. תשכבי.‬
‫אני חייבת לצאת מכאן.‬
‫אני חייבת לצאת מכאן!‬
‫לעזאזל. תשכבו על הרצפה!‬
‫אל תירה, אנחנו על הרצפה.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה? כמעט הרגת את אשתי.‬
‫אני חושבת שאנחנו בסדר.‬
‫סליחה, אבל מה אתה רוצה?‬
‫אנחנו רק רוצים לצאת מפה.‬
‫זה יים יוהנסון. כולם בסדר?‬
‫אני רוצה לדעת שכולם בסדר.‬
‫תאשר לנו בבקשה שכולם בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫אנחנו לא זזים מכאן.‬
‫אלא אם כן אתה מתכוון להרוג אותי ברגע זה,‬ ‫אני רוצה לצאת.‬
‫למה אתה מחזיק אותנו פה?‬ ‫תגיד לנו מה אתה רוצה.‬
‫לא!‬
‫כולם לשכב! תשכבו על הרצפה!‬
‫אנחנו על הרצפה.‬
‫אנחנו על הרצפה. הכול בסדר.‬
‫כולם על הרצפה.‬
‫תירגעו!‬
‫לעזאזל.‬
‫הלו?‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫אם יש לך בני ערובה, אתה מציג דרישות.‬
‫הוא לא הציג דרישות. הוא חוטף חובב.‬
‫אני מסכים איתך, רוגר.‬
‫אם נוכל לדרג את מאמציו באינטרנט אחר כך,‬
‫אני אתן לו ציון די גרוע. ‬ ‫אני אתן לו אימוג'י עם פרצוף רציני.‬
‫דירוג גרוע לכל המצב.‬
‫תשתוק, ארנב מזדיין.‬
‫תשתקו.‬
‫אני אזמין אותך לארוחת צהריים, ‬ ‫אבל אני רוצה לבחור על מה נדבר.‬
‫בטח.‬ ‫-נוכל לנהל שיחה עמוקה יותר.‬
‫אני אשאל כל מיני שאלות מביכות וכאלה.‬
‫בסדר, כל עוד אתה משלם.‬ ‫-בטח.‬
‫תלווי לי קצת כסף?‬
‫לפעמים צריך לפעול בניגוד למצפן הפנימי‬ ‫כחלק מהעבודה.‬
‫את יודעת שאת מדברת על עצמך.‬
‫אדם התאבד אחרי שסירבתי לאשר לו הלוואה.‬
‫מה?‬
‫הוא פנה אליי בזמן המשבר הכלכלי.‬
‫מאז פיתחתי אובססיה לגלות הכול עליו.‬
‫רציתי לדעת איפה הוא גדל, מי הוא היה…‬
‫יש לי מחברת שבה כתבתי את מה שגיליתי.‬
‫ואז ראיתי את המודעה בעיתון לגבי…‬
‫הבית הפתוח וראיתי שזו אותה הכתובת‬
‫שהוא גדל בה, אז הלכתי לשם.‬
‫ראיתי תמונה על השולחן בחדר ילדותו.‬
‫ראיתי תמונה שלו.‬
‫סליחה, ‬ ‫אני לא יודעת למה אני מספרת לך את זה.‬
‫מעולם לא סיפרתי את זה לאף אחד.‬
‫אני האדם הראשון שאת מספרת לו את זה?‬
‫ארנב חרמן.‬
‫איך ההרגשה?‬
‫הרגשה טובה באופן בלתי צפוי.‬
‫באמת.‬
‫היי, שרה.‬
‫בלי קשר למה שקרה בעבר, ‬ ‫את צריכה לנסות להמשיך הלאה.‬
‫את חייבת לנסות להשתפר. ‬ ‫הזדמנות שנייה, לעשות את זה כמו שצריך.‬
‫אתה גורם לזה להישמע כל כך קל.‬ ‫זה לא כל כך קל.‬
‫מי אמר שזה יהיה קל?‬
‫היי, תתאמי פגישה מחר עם יוליה?‬
‫הגברת שיצרה אתי קשר קודם.‬
‫תגיד לה להביא גם את רו.‬
‫ידעת?‬ ‫-לא, אבל זה ברור.‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫ייל, היי.‬ ‫-היי.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫ראית?‬ ‫-היי, אחותי.‬
‫כמה זמן את פה?‬ ‫-לא הרבה זמן. זה בסדר.‬
‫את בטח… אלה הדברים שלך?‬
‫תיכנסי. בואו לא נעמוד בקור.‬
‫אוי. לעזאזל.‬
‫אז שכבת כבר עם ססיליה?‬
‫לא. לא שכבתי איתה.‬ ‫-למה? היא יפה.‬
‫אנחנו עמיתים לעבודה.‬ ‫-אתם יכולים להיות יותר מזה.‬
‫אני חושבת ש…‬ ‫-ייל.‬
‫חשבנו שתבואי לכבוד השנה החדשה.‬
‫אני יודעת. זה לא ממש הסתדר.‬
‫לא.‬
‫למה? קרה משהו?‬
‫לא, הייתי חייבת כסף לחבר ‬ ‫והייתי חייבת להחזיר לו.‬
‫אחרת הייתי מאבדת את הדירה שלי,‬ ‫אז זה היה מקרה חירום.‬
‫הייתי מתקשרת, אבל נגמרה לי הסוללה בטלפון.‬
‫כן.‬
‫את יודעת מה חשבתי? למה שלא תחזרי הביתה?‬
‫מה את עושה שם? אין טעם שתישארי שם.‬
‫אבל אבא, מה אעשה פה?‬ ‫-תגורי איתנו.‬
‫אני לא בטוחה לגבי זה. ‬ ‫אתם בטוחים שתרצו בזה?‬
‫שנחלוק חדר?‬
‫נזרוק את הדברים מהמשרד.‬ ‫-אבל זה המשרד שלנו.‬
‫למצוא עבודה לא יהיה…‬ ‫-איזו עבודה היא תמצא כאן?‬
‫מה? אני יכולה למצוא עבודה.‬ ‫-רוב העבודות דורשות כישורים.‬
‫זה לא כזה קל.‬ ‫-טוב, תודה.‬
‫בואו לא נהרוס את האווירה.‬
‫בואו נרים כוסית לכך שאנחנו סוף סוף יחד.‬
‫ולאימא.‬ ‫-כן.‬
‫לחיים.‬
‫יק בדיוק סיפר לי שהוא שוכב עם סיסי בעבודה.‬
‫באמת.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫תשכחו מסיסי. מה יש לארוחת ערב?‬
‫עוף צלוי בציפוי שקדים.‬ ‫-כרגיל.‬
‫אז כרגיל.‬
‫היי, את לבד? איפה רו?‬
‫היא לא חזרה הביתה כל הלילה ‬ ‫והיא יודעת שיש לנו כאן פגישה היום.‬
‫ניסיתי להתקשר והיא לא עונה.‬
‫כן, טוב…‬
‫בואי ניכנס פנימה.‬
‫את מכירה את הדירה ליד הדירה שראינו?‬
‫גם היא למכירה והרבה יותר בזול.‬
‫אין לנו כל כך הרבה חסכונות, ‬ ‫אבל נשים את הכול על מקדמה.‬
‫לא, אל תעשו את זה. ‬ ‫תמיד צריך כסף לשעת חירום.‬
‫זה מאוד חשוב.‬
‫כן, אבל אז זה לא יספיק.‬
‫רק רגע.‬
‫חשבתי להציע לך ריבית של 1.8 אחוז.‬
‫ואתם תתחילו להחזיר את ההלוואה רק אחרי שנה.‬
‫אני מניחה שלא תעבדי בזמן חופשת הלידה שלך?‬
‫מה דעתך?‬
‫את בטוחה?‬
‫כן, אני אאשר את זה עכשיו ‬ ‫ואני אחתום לך ערבות.‬
‫את יכולה לעשות את זה?‬ ‫-לא, אני לא יכולה.‬
‫אבל הגשתי את התפטרותי,‬ ‫אז תחתמי על זה לפני שאשנה את דעתי.‬
‫גם רו צריכה לחתום על זה.‬
‫בטח.‬
‫קחי איתך את המסמכים ‬ ‫והיא תוכל לחתום אחר כך.‬
‫הגשתי את התפטרותי.‬
‫כל הכבוד, שרה. ‬ ‫איך ההרגשה להיות מנהלת בנק לשעבר?‬
‫נהדר. זו הרגשה ממש טובה.‬
‫אבל…‬
‫אבל מה?‬ ‫-המכתב הזה.‬
‫עדיין לא פתחתי אותו.‬ ‫-קדימה, שרה.‬
‫אני לא מסוגלת לעשות את זה.‬ ‫-תקשיבי.‬
‫או שתפתחי את המכתב ותסגרי מעגל,‬
‫או שתעזבי את זה ותמשיכי הלאה.‬
‫את לא מסוגלת לא לפתוח אותו, ‬ ‫ובאותו זמן לחקור לעומק‬
‫מי היה האיש הזה‬ ‫וללכת לבית פתוח בדירה שבה הוא גדל.‬
‫אני יודעת, אבל… ‬ ‫-אחרת לעולם לא תשתחררי מזה.‬
‫ויש עוד משהו שאת צריכה לעשות.‬
‫מה?‬
‫לראות אותי שוב. בקרוב.‬
‫אני דורש שתעשי את זה.‬ ‫-אני אשמח.‬
‫אתה יכול לבוא עכשיו אם אתה רוצה.‬
‫אני בעבודה, אבל אשמח להגיע אחר כך.‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫ארוחת הבוקר מוכנה. אתה יכול להעיר את ייל?‬
‫בטח.‬
‫אחותי, הגיע הזמן לקום.‬
‫ייל? אבא הכין ארוחת בוקר.‬
‫אני מטגן אותם משני הצדדים.‬
‫אתה רוצה את אותו הדבר?‬
‫ייל אולי תרצה ביצה קשה.‬
‫ייל?‬
‫היא הלכה.‬
‫לא יכול להיות.‬ ‫-היא לא כאן, אבא.‬
‫היא בטח יצאה להליכת בוקר.‬ ‫-נו, באמת.‬
‫איפה הארנק שלך?‬ ‫-בכיס המעיל שלי.‬
‫היא לקחה אותו. הוא לא כאן. לעזאזל, ידעתי.‬
‫הטאבלט היה כאן אתמול. גם הוא נעלם.‬
‫נצטרך להתקשר ולחסום את הכרטיס.‬
‫זה מה שאני אומר כל הזמן, אבא.‬ ‫אנחנו לא יכולים לבטוח בה.‬
‫עכשיו נצטרך לדווח עליה באשמת גניבה.‬
‫אתה חושב שאדווח על הבת שלי?‬
‫אז אני אעשה את זה.‬
‫אני אגיד שנתתי לה את הדברים.‬
‫אז… כן.‬
‫ככה אני.‬
‫זה…‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫יק? יוליה צריכה לדבר איתך.‬
‫קרה משהו? זה לגבי השוד?‬
‫זה לגבי רו. היא איננה, היא נעלמה.‬
‫היא לא חזרה גם אתמול בלילה.‬ ‫-אוי.‬
‫תעזור לי?‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬