SERIÁL NETFLIX
Zarah, říkala jste, že jste odešla z banky pár minut před tím, než dorazil lupič.
- Je to tak? - Ano.
- Odešla jsem zadním vchodem. - A proč?
Občas to tak prostě dělám.
Takže jste s lupičem odešli ze stejné banky a vešli do stejného bytu?
- Jen pár minut po sobě. - Ano. Proč?
Je to zvláštní náhoda.
- …nejde. - Proč nemůžete předepsat další?
Zarah, prášky na spaní nejsou řešení.
Jediný způsob, jak se zbavit své úzkosti,
je docházet na terapii, nebo přestat dělat tuto práci,
pokud zrovna zde máte panické ataky.
Budu si muset najít jiného lékaře.
Děkuji. Nashle.
Musíte změnit…
JÄRNGATAN 1 PROHLÍDKA 30. PROSINCE
Panebože.
VYROSTL V JÄRNGATAN 1
Ulice Järngatan 1.
Ne!
ÚZKOSTI A JEJICH LIDÉ
Dobrý den.
Přišla jste sama?
Ano.
Pro jednoho je to velký byt.
Vy jste realitní makléřka?
- Vypadám tak? - Musíme si vzít návleky na boty.
- Musím pryč! - To byla rychlá prohlídka.
Musím ven!
Znáte někoho z rukojmích?
Co? Ne, rozhodně ne. A na tu otázku jsem už odpovídala.
Proč jste byla na té prohlídce?
- Tohle má být chytrá otázka? - Prosím, odpovězte.
Jistě, proč chodí lidé na prohlídky bytů?
- Já nevím. Ptal jsem se vás. - Vy nevíte? Přece prohlídnout si je.
- Jako potenciální kupci. - Víte co?
Mám pocit, že mi neříkáte celou pravdu.
Přijde mi, že toho lupiče chráníte.
Ani jste ho nedokázala pořádně popsat.
Na všechno jsem odpověděla.
- Měl na sobě černé oblečení a kuklu. - To už jste říkala.
- Co víc mám říct? - Jakou měl postavu. To se pozná, ne?
To je ústředí. Musím to vzít.
- Dobře. Už jsme skončili. - Nebo hlas. Neměl přízvuk?
Neslyšela jsem ho mluvit, tak nevím.
Můžete chvilku počkat? Děkuji.
Řekla jsem všechno, co si pamatuji. Už musím.
- Zarah, prosím. - Děkujeme.
Díky.
Díky, že jste počkala.
- Už jsou pryč. - Díky.
Co to sakra děláte? Lehněte si!
- Nazdar. - Je obsazeno.
Nemůžu sundat tu hlavu od kostýmu.
Chtěl jsem se podívat, jestli tu nejsou nůžky.
- Ne! - Zasekl se mi ten zip.
Tahejte…
- Tak těžké to být nemůže. - Tak mi pomozte.
Díky moc.
Zkusím to jinak.
- Jak to jde? - Pořád hledám.
- Kdo je Zarah? - Co?
Na té obálce je jméno Zarah.
- Otočte se. - Tak jo.
Nemůžu dýchat. Připadám si spíš jak vařený králíček.
Tak už to sundejte.
- A je to. - Moc děkuju.
Jak se vám to povedlo?
No, já…
Krém na ruce.
Hodí se na spoustu věcí.
- Krém na ruce. - Ano.
- Budu si to pamatovat. Moc vám děkuju. - Dobře.
- Pěkně prekérní situace, co? - Přesně tak. Šílená.
- Vy jste realitní makléřka? - Ne, nejsem.
No, nevypadáte jako potencionální kupec.
Jste instalatérka? Máte takovou instalatérskou auru.
Opravujete tu potrubí?
Potřebuji tu soukromí. Mohl byste prosím…
- Krém na ruce. - Ano, krém na ruce.
- Děkuji. - Jistě.
Zdravím.
Šla jsem sem, abych byla sama.
- Neslyšel jste mě? - Nechci být tam.
Bojím se, že mě Roger zase praští.
- Hele? - Ano?
Jsem vlastně herec.
Jakože se bokem živím předváděním scének.
Podle mě jste spíš rozvratitel prohlídek.
Nechci to dělat, ale umělci teď mají těžké časy.
A ti, co chtějí podat byt, nemají těžké časy?
Litujete těch, co prodávají svoje domovy?
Lidi jako vy, se svými „melouchy“, nebo jak tomu říkáte,
manipulují ekonomickým systémem.
Ceny nemovitostí jsou šílené.
Je to jistá forma jejich normalizace.
Normalizace? Jako zvrácený mušketýr?
To jsem já.
No dobře.
- Víte co? - Co?
Koupě bytu je ta největší investice, co lidé dělají.
Logicky chtějí nejlepší cenu.
A prodávající nechce nejlepší cenu?
- No, jo… - Tak vidíte.
Proboha.
- Tak co dělá Zarah? - Co?
- Čím se Zarah živí? - Prosím vás. Pracuju v bance.
Jsem manažerka.
Co je?
Ticho. Co je?
Pokud tu někdo manipuluje trhem, jste to vy.
- Chcete vědět jak? - Ano.
Banky půjčují peníze a lidé končí v dluzích.
Nemůžou si dovolit platit nájem, hypotéku, úroky a tak.
- Banky vydělávají na zisku. - Je snadné vinit banky.
- Ale mohou za to! - Nikoho nenutíme, aby si půjčil peníze.
Během finanční krize banky zabavily všechny byty,
protože lidé si nemohli dovolit platit vysoké úroky.
Přišli o všechno. Domovy i práce.
A pak šlo všechno k čertu!
Tvrdíte, že za to můžu já?
Chcete říct, že je moje chyba, že se lidem pokazil život?
Nemůžete vinit držitele hypoték.
Jistě, je to moje chyba. Moje chyba.
Vůbec nevíte, o čem mluvíte.
Zatraceně!
Volala Julia, chce si domluvit schůzku.
- Julia která? - Prý tě zná.
Julia a Ro. Jsou pár. Chtějí si sjednat hypotéku.
Ne, to opravdu nejde. Řekni jim, že nemám čas.
Číslo 145.
Ano. Dobrý den.
Potřebuji vybrat peníze.
Za výplatu hotovosti účtujeme 50 korun.
- Prosím? - Za výplatu hotovosti účtujeme 50 korun.
Cože? Takže přijdu o pade?
- Mám vám to převést účet? - Co jiného byste tak mohla?
- Můžu vidět nějaký průkaz? - Samozřejmě.
Ale ne, byla jste moc pomalá. To vás bude stát 50 korun.
- A už sto. - Chcete ty peníze, nebo ne?
Mohla byste aspoň zamávat.
Zaplatil jsem vaší bance 50 korun.
To za jedno zamávání stojí.
- Vy přece nesnášíte banky. - Musel jsem přijít.
- Potřebujete půjčku? - Vždycky potřebuju půjčku.
Jsem chudý umělec, ale vy mi stejně nic nepůjčíte.
No jistě. Klidně se posaďte…
Chci se omluvit.
To, co jsem řekl o bankách, nebylo míněno osobně.
Proti vám nic nemám.
Dobře. To, co jsem zase řekla já,
bylo naopak mířeno přímo na vás. Myslela jsem to vážně.
Máte spoustu teorií o manipulaci s trhem,
ale je to tak směšné.
- Věříte nesmyslům. - A v co věříte vy?
V lásku.
Dobře.
Nikdo se nemůže účastnit stovek prohlídek,
aniž by si uvědomil, že na světě je víc lásky než nenávisti.
A jak to víte?
No, a co všechny ty byty, co nejsou na prodej?
Většina lidí chce zůstat žít spolu.
Dáme si pizzu?
Ne, mám chuť na sushi.
Sushi…
Žrádlo pro kočky.
Navíc je nebezpečné.
No, ve srovnání s půl kilem těsta je to vlastně spíš lék…
- Já to věděl. - Co zas?
Aha.
Zdravím.
Takže tady jste. A společně.
- Ano, jsme tady. - Ano.
- Je to problém? - Ano.
Řekl bych, že lhát u výslechu je trochu problém.
Tak, jako jste evidentně lhala vy, Zarah.
Říkala jste, že ostatní rukojmí neznáte.
No, tohle je vlastně rande.
Od toho večera v bytě jsme se neviděli
a já právě pozval Zarah na oběd.
To je snad trestné?
Takže rande. Je to tak, Zarah?
Připadá mi to trochu jako zastrašování.
Jen dělám svoji práci.
Na svou práci to pořád svádět nemůžete.
Že ano, Zarah?
Vy máte co mluvit.
A co jiného by to bylo? Opravdu právě dělám svoji práci.
Profesi si vybrat můžete, ale všechno na ni svalit nejde.
Nebo je to něco, co se dědí?
- Dědí? - Váš otec je také policista, ne?
Pokračujete v rodinné tradici?
Velmi vtipné. No dobrá.
- Byl tu i dnes ráno. - Co?
Přišel mě vyslýchat a kladl spoustu otázek.
Aha. A co jste mu řekla?
Potřebuju na vzduch.
Musím otevřít okno.
- K zemi. - Poslechněte ho. Lehněte si.
Potřebuju ven! Musím ven!
Pusťte mě!
Sakra! K zemi! Lehněte si!
Nestřílejte! Jsme na podlaze!
Co to sakra děláte? Skoro jste zastřelil mou ženu!
Myslím, že jsme v pořádku.
Promiňte, ale co chcete?
Chceme odsud pryč!
Tady Jim Johansson! Jsou všichni v pořádku?
Prosím potvrďte, že se nikomu nic nestalo.
Můžete nám dát znamení?
Promiňte.
Jsme na zemi.
Pokud se mě nechystáte zastřelit, tak chci hned pryč!
Proč nás tu vlastně držíte? Co od nás chcete?
Ne!
Všichni k zemi! Na zem! Hned!
Už ležíme!
Jsme na zemi! Jen klid, klid!
Všichni už jsou na zemi!
Zachovejte klid!
Ty jo! Do prdele!
Haló?
Všichni v pořádku?
Co se to sakra děje?
Když máte rukojmí, máte přece požadavky.
Ale on žádné nemá. Je to nějaký amatér.
Souhlasím, Rogere.
Jestli ho pak budu hodnotit na internetu,
budu dost negativní. Dám mu neutrálního smajlíka.
Za celou tu situaci si zaslouží palec dolů.
Koukej sklapnout, králíku!
- Ano, zmlkněte! - Ach jo.
Zvu vás na oběd a vy si vyberete, o čem si budeme povídat.
- Dobře. - Může to být hlubší konverzace.
Budu mít trapné otázky a tak.
- Dobře, když tedy zvete. - Jistě.
Můžete mi na to půjčit?
Někdy musíte v rámci své práce jít proti svému vnitřnímu kompasu.
Víte, že mluvíte o sobě, že?
Muž spáchal sebevraždu, když jsem mu odmítla dát půjčku.
Co?
Přišel za mnou během finanční krize.
Od té doby jsem posedlá hledáním informací o něm.
Chtěla jsem vědět, kde vyrůstal a kým byl…
Mám plný sešit toho, co jsem o něm zjistila.
A pak jsem v novinách viděla ten inzerát…
o prohlídce bytu a byla to stejná adresa,
na které vyrůstal, tak jsem tam šla.
Viděla jsem fotku na stole v jeho dětském pokoji.
Viděla jsem jeho fotku.
Promiňte, nevím, proč vám to říkám.
Nikdy jsem to nikomu neřekla.
Jsem první, komu to říkáte?
Perverznímu králíčkovi.
Jaké to je?
Je to nečekaně dobrý pocit.
Opravdu.
Víte, Zarah…
Bez ohledu na to, co se stalo, vy musíte žít dál.
Musíte se snažit být lepší. Máte šanci to napravit.
Takhle to zní jednoduše. To není jen tak.
Kdo říkal, že to bude snadné?
Ahoj. Sjednáš na zítra schůzku s Julií?
S tou ženou, co mě kontaktovala.
Řekni jí, ať přivede i Ro.
- Věděl jsi to? - Ne, ale je to jasné.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jill. - Ahoj.
Tak rád tě vidím.
- Vidíš? Dorazila. - Ahoj.
Ahoj.
- Jak dlouho čekáš? - Ne tak dlouho. Pohoda.
Musíš být… Tohle je tvoje?
Pojď dál, ať nestojíme venku v zimě.
Safra.
Tak co, už jsi spal s Cecilií?
- Ne, ještě ne. - Proč ne? Je hezká.
- Jsme kolegové. - Můžete být i něco víc, ne?
- Myslím… - Jill.
Mysleli jsme, že přijdeš na Silvestra.
Já vím. Ale nevyšlo mi to.
To ne.
A proč? Stalo se něco?
Ne, ale dlužila jsem kamarádovi peníze a musela jsem je vrátit.
Jinak bych přišla o byt, takže to byla nouzovka.
Zavolala bych, ale vybil se mi telefon.
Tak jo.
Víš, co mě napadlo? Proč se nevrátíš sem domů?
Co tam vlastně děláš? Je úplně zbytečné, abys byla tam.
- Ale tati, co bych dělala tady? - Žila s námi.
To nevím. Určitě bys to chtěl?
Že bysme sdíleli pokoj?
- Tak vyklidíme pracovnu. - Ale tu potřebujeme.
- Najít práci by nebylo… - Jakou práci by tady sehnala?
- Co? Práci si sehnat umím. - Většina prací vyžaduje kvalifikaci.
- To není jen tak. - Jasně, díky.
Nekazme si náladu.
Pojďme si připít na to, že jsme konečně spolu.
- A na mámu. - Jo.
Na zdraví.
Jack mi říkal, že spí s kolegyní z práce Cissi.
- Je to pravda. - Přestaň.
Zapomeň na Cissi. Co je k večeři?
- Pečené kuře s mandlemi. - Jako obvykle.
Jako obvykle.
Ahoj, jsi sama? Kde je Ro?
Byla celou noc pryč a ví, že se dnes máme sejít.
Snažím se jí volat, ale nezvedá to.
No dobrá, tak…
půjdeme dovnitř.
Je tam i byt vedle toho, kde jsme byly na prohlídce.
Je také na prodej a je mnohem levnější.
Moc úspor nemáme, ale všechno padne na zálohu.
Ne, tak to nedělejte. Vždycky potřebujete mít rezervu.
To je velmi důležité.
Jo, ale pak nám to nestačí.
Vydrž.
Myslím, že vám můžu nabídnout úrok ve výši 1,8 %.
A půjčku začnete splácet až po roce.
Předpokládám, že během mateřské dovolené pracovat nebudeš?
Co na to říkáš?
A jsi si jistá?
Ano, tohle můžu odsouhlasit a budu vaší ručitelkou.
- To můžeš udělat? - Ne, nemůžu.
Ale dala jsem výpověď, tak to podepiš, než si to rozmyslím.
Ro to taky musí podepsat.
Jistě.
Vezmi si ty dokumenty domů, ať to podepíše pak.
Dala jsem výpověď.
Skvěle, Zarah. Jaké to je být bývalou manažerkou?
Senzační. Je to skvělý pocit.
Ale…
- Ale co? - Ten dopis.
- Ještě jsem ho neotevřela. - No tak, Zarah.
- Nemůžu. - Poslouchejte.
Buď ten dopis otevřete a budete vědět,
nebo to necháte být a zapomenete.
Nemůžete ho neotevřít a zároveň pořád pátrat po tom,
kdo ten člověk byl a chodit si prohlížet byt, kde vyrostl.
- Já vím, ale… - Jinak tomu nikdy neuniknete.
A musíte udělat ještě něco.
A co?
Znovu se se mnou sejít. Brzy.
- To je můj požadavek. - Moc ráda.
Můžete mě vyzvednout.
Teď jsem v práci, ale rád přijdu později.
- Ahoj. - Dobré ráno.
- Snídaně je hotová. - Jo?
Vzbudíš Jill?
Jasně.
Ségra, vstávej!
Jill? Táta udělal snídani!
Osmažím je z obou stran.
Chceš to taky tak?
Jill možná bude chtít vařené.
Jill?
Odešla.
- To není možné. - Není tady, tati.
- Musela jít na ranní procházku. - Ale no tak.
- Kde máš peněženku? - V kapse u bundy.
Vzala ji. Není to tady. Sakra, já to věděl!
A tablet, co tu včera byl, je taky pryč. Musíme zablokovat kreditku.
Pořád to opakuju, tati. Nemůžeme jí věřit.
Teď ji musíme nahlásit za krádež.
Myslíš, že bych nahlásil vlastní dceru?
Tak to udělám já.
Řeknu, že jsem jí to dal.
Takže… Jo tak.
Takový už jsem.
Je to…
Promiňte, že vás obtěžuji.
Jacku? Julia s tebou musí mluvit.
Stalo se něco? Jde o tu loupež?
Ne, jde o Ro. Je pryč. Zmizela.
- Včera vůbec nepřišla domů. - Aha.
Pomůžete mi?
Překlad titulků: Lucie Mandziuková