‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אתה בא לארוחת צהריים?‬ ‫-לא, אין לי זמן.‬
‫אנחנו צריכים לאכול לפני שנתחיל בחקירה.‬
‫מתחשק לי בשר היום,‬ ‫בדיוק כמו אתמול, למען האמת.‬
‫אני אוכל צהריים מאוחר יותר.‬ ‫אני רוצה לדבר עם בריוואל קודם.‬
‫רוגר ואנה-לנה הזאת.‬ ‫-אלה היו בריוואל?‬
‫הם לא דגי זהב? הם לא זכרו כלום.‬
‫הם בקושי זיהו האחד את השנייה.‬ ‫-אתה לא חייב לבוא.‬
‫איך היו חגיגות השנה החדשה?‬ ‫-היה בסדר.‬
‫סיפרת לאחותך על התספורת הזולה?‬
‫משהו צץ והיא לא יכלה להגיע.‬
‫היא לא באה?‬ ‫-לא.‬
‫הבנתי. אז מה קרה?‬
‫אני קצת ממהר, אז נדבר אחר כך, מילו.‬
‫איך הולך עם התיק? מצאתם את השודד?‬
‫אני לא יכול לדבר על זה עכשיו. ‬ ‫אני צריך לזוז. נתראה.‬
‫אני חושבת שתפתרו את זה. ‬ ‫אני אומרת את זה לאנשים כל הזמן.‬
‫תסמכו על יק.‬ ‫-אז לבריוואל?‬
‫כן, ביררתי עליהם.‬
‫אתה יודע שהם קנו שלוש דירות‬ ‫בארבע השנים האחרונות?‬
‫את האחרונה הם קנו ‬ ‫תמורת 325,000 פחות ממחיר השוק.‬
‫יש לי גם את רישומי השיחות שלהם.‬
‫האישה, אנה-לנה, לא הייתה כנה לחלוטין.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, היא משקרת.‬
‫- חרדים -‬
‫מה אמרת למשטרה?‬ ‫-תפסיקי.‬
‫למה הם רוצים לדבר איתנו?‬
‫אני לא יודע. לא אמרתי להם כלום.‬
‫עשיתי בדיוק כפי שהסכמנו.‬
‫היי, נהדר, נחמד. תיכנסו.‬
‫תודה.‬
‫מה קרה לאף שלך?‬ ‫-נפלה לי אריזה שטוחה ישר על…בום.‬
‫אריזה שטוחה?‬ ‫-כן. קנרוויק, איקאה. שולחן צד.‬
‫הורידו את המחיר ל-99 קרונות, ‬ ‫אז התלהבתי קצת.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫שבוע קשה.‬ ‫-כן, בערך.‬
‫אני בדיוק מכינה קפה. הוא כמעט מוכן.‬
‫נחמד.‬ ‫-טוב, אם אוכל להתחיל איתך.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫טוב. ראיון עם אנה-לנה בריוואל.‬
‫ארבעה בינואר, 12:06.‬
‫האם קיבלת את הרושם ‬ ‫שמישהו מבני הערובה הכיר את הפושע?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫טוב. ואת לא הכרת את הפושע?‬
‫לא, למה שאני אכיר אותו?‬
‫את מכירה את בני הערובה?‬
‫רק את רוגר.‬ ‫-רק את רוגר?‬
‫אתם חושבים לעבור דירה?‬
‫לעבור דירה? לא.‬
‫הגעתם לראות את הדירה בשביל מישהו אחר?‬
‫לא, אנחנו משפצים אותן. זה מה שאנחנו עושים.‬
‫אנחנו קונים דירות, אני עושה את השיפוצים‬ ‫ואנה-לינה את עיצוב הפנים.‬
‫ואז אנחנו מוכרים אותן ברווח.‬
‫לא, לא! לעזאזל.‬
‫אתה לא צריך לדאוג לגביהן.‬ ‫-את לא רואה שהיא בהיריון?‬
‫נשים בהיריון הן לא הגיוניות.‬ ‫היא תהרוס הכול.‬
‫כל עוד ניצמד לתוכנית, הכול יהיה בסדר.‬
‫אף אחד לא עושה את זה יותר טוב ממך.‬
‫אנחנו עושים את זה כבר 20 שנה.‬
‫אתה הטוב ביותר. אתה יודע את זה.‬
‫לא עיצבו אותה.‬ ‫-טוב, זה מושלם.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-שלום. תודה.‬
‫את המתווכת?‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫באתי לראות את הדירה בשביל הבת שלי.‬
‫שמי אסטל.‬ ‫בעלי, קנוט, בדיוק מחנה את המכונית.‬
‫מי אתם?‬ ‫-למה?‬
‫היי. את המתווכת?‬
‫אני נראית כמו מתווכת?‬
‫את צריכה ללבוש כיסויי נעליים ‬ ‫כדי לראות את הבית.‬
‫זו הייתה המתווכת?‬ ‫-לא נראה לי.‬
‫זה ארבעה ועוד שנינו.‬
‫בואי נעשה את זה.‬
‫בואי נראה.‬ ‫-נכון שיש כאן ריח קצת מעופש, רוגר?‬
‫כן, ייתכן שאת צודקת.‬
‫בבקשה, תחשבי טוב.‬
‫הכרת עוד מישהו?‬ ‫-אני לא מבינה אותך.‬
‫מה זאת אומרת? אני בטוחה.‬ ‫אמרתי לך, הכרתי רק את רוגר.‬
‫אז לא הכרת את לנארט?‬
‫ובכן…‬
‫אז…‬
‫מה?‬
‫זה אישי.‬
‫אני יודע שהתקשרת ללנארט שלוש פעמים‬ ‫בין חג המולד לראש השנה.‬
‫סליחה, אני צריכה ללכת להתרענן.‬ ‫-אנחנו…‬
‫בסדר. אני אחכה כאן.‬ ‫-בטח.‬
‫אני צריכה לשירותים.‬
‫היא צריכה ללכת לשירותים.‬ ‫-מה?‬
‫היא צריכה ללכת לשירותים.‬
‫השתגעת? יש שם מטורף עם אקדח.‬
‫אני צריכה לשירותים.‬ ‫-למה את מסתובבת בחוץ?‬
‫אם את לא יכולה להתאפק, ‬ ‫את צריכה להישאר בבית, ליד שירותים.‬
‫תן לה להשתין.‬
‫תודה רבה, רו.‬ ‫-לא אמרתי כלום.‬
‫מה עשיתי?‬
‫תעשי את זה מהר, לעזאזל.‬ ‫-השירותים במסדרון.‬
‫הם נעולים.‬ ‫-מה?‬
‫השירותים נעולים.‬ ‫-נעולים?‬
‫לא יכול להיות. כולנו כאן.‬
‫בואי, יקירתי. אני אבוא איתך.‬
‫שלום? יש שם מישהו?‬
‫יופי, תודה.‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-מה קורה שם בחוץ?‬
‫מי אתה?‬ ‫-תירגעו.‬
‫שמי לנארט. אני עובד כאן.‬
‫אתה מתווך?‬ ‫-לא, אני אמן מיצג.‬
‫אני שחקן. דברי עם אנה-לנה.‬ ‫היא יכולה להסביר הכול.‬
‫דברי עם אנה-לנה.‬ ‫-מי זו?‬
‫היא אשתו של האיש שרוצה שנעשה כדבר השודד.‬
‫בסדר.‬ ‫-אנה-לנה יכולה לערוב לי.‬
‫איך לעזאזל אתה מכיר את אשתי?‬
‫שלום. אתה רוגר?‬
‫כן. מי אתה, לעזאזל?‬ ‫-לנארט.‬
‫היי, אנה-לנה. זה אני.‬
‫אני המוסקיטר הסוטה.‬
‫אני זה…‬ ‫-מעולם לא ראיתי אותו.‬
‫אנה-לנה, אני אמן המיצג.‬
‫אמן מיצג?‬
‫אני מציג דרמות קטסטרופליות קטנות‬ ‫שקשורות לבתים פתוחים.‬
‫כרגע אני לבוש כמו מוסקיטר סוטה שמחרבן.‬
‫הייתה לך מערכת יחסים איתו?‬ ‫-השתגעת?‬
‫לא.‬
‫אני נכנס לבית הפתוח ועושה קקי בתור ארנב.‬
‫אני יכול להיות גם קזנובה חרמן‬ ‫שמכה את הנשים של כולם.‬
‫חתיכת ממזר חולני.‬
‫לא!‬ ‫-חתיכת סוטה מזדיין. זיינת את אשתי?‬
‫חתיכת חלאה.‬ ‫-רוגר.‬
‫תעזבי אותי.‬ ‫-זה בגלל המחיר למטר מרובע.‬
‫לנארט עוזר לנו להוריד את מחיר הדירות.‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-רוגר, תקשיב.‬
‫רוגר, אתה זוכר את הדירה האדומה מתחילת המאה‬
‫במלמווגן?‬
‫מספר 22.‬ ‫-אתה זוכר?‬
‫ברור שאני זוכר. למה?‬
‫אתה זוכר את השכן השיכור שנכנס וזרק ספגטי?‬
‫כן. זה היה הוא.‬ ‫-למה אתה חושב שההצעות היו כל כך נמוכות?‬
‫הורדנו אותו בכמה מאות אלפים‬ ‫מתחת למחיר המבוקש. תודות למי?‬
‫מה?‬ ‫-לכל הרוחות.‬
‫אני לא רוצה להתרברב, רוגר,‬
‫אבל השכן שזורק פסטה ‬ ‫הוא אחת הדמויות האהובות ביותר שלי.‬
‫השקעתי בזה המון עבודה.‬ ‫-את לא חושבת שאוכל לנהל משא ומתן?‬
‫כמובן שאתה יכול.‬
‫אבל אתה כל כך מתרגז כשזה נהיה יקר מדי.‬
‫זו הייתה רק פעם אחת.‬
‫או שלוש, אם להיות מדויקים.‬
‫תשתוק.‬
‫את יודעת מה?‬ ‫עדיף שהיית מזיינת את המנוול הסוטה הזה.‬
‫את משקרת כי את לא חושבת‬
‫שאוכל לעשות את הדבר היחיד ‬ ‫שאני טוב בו לדעתי.‬
‫לקנות דירות.‬ ‫-רוגר.‬
‫לעזאזל.‬
‫אנה-לנה?‬
‫למה אמרת שאת לא מכירה את לנארט?‬
‫אין לזה שום קשר לעניין.‬ ‫-הכרת גם את הפושע?‬
‫לא, בוודאי שלא.‬ ‫-את יודעת מי הפושע?‬
‫אמרתי לא.‬
‫יש לי תחושה שאת משקרת לי.‬
‫אני לא משקרת.‬ ‫-כבר שיקרת לגבי לנארט.‬
‫אולי עזרת לפושע לברוח מהדירה.‬
‫רק ניסיתי ל…‬
‫אין סיכוי שהפושע היה יכול לצאת בלי עזרה.‬
‫כרגע, את היחידה שמשקרת למשטרה, אנה-לנה.‬
‫זה חמור מאוד.‬
‫אני רק מנסה להציל את הנישואים שלי.‬ ‫מה אתה רוצה שאני אגיד?‬
‫שאני אספר לך ‬ ‫שההערכה העצמית של בעלי כל כך נמוכה,‬
‫שאני צריכה להקטין את עצמי ‬ ‫כדי שהוא לא ירגיש מאוים?‬
‫שכרתי מישהו לעשות בעיות בבתים הפתוחים ‬ ‫כדי להוריד את המחיר.‬
‫אין לזה שום קשר לדרמה עם בני הערובה.‬
‫לעזאזל.‬
‫רוגר.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫רוגר הוא זה שנפגע.‬
‫בסדר.‬
‫אז למה רוגר לא בוכה?‬
‫את לא מכירה אותו. האמת היא שהוא רגיש מאוד.‬
‫הבנתי את זה כשהוא אמר ‬ ‫שנשים בהיריון צריכות להישאר בבית.‬
‫לא, הוא רק אמר את זה ‬ ‫כדי להרחיק אותך מהבית הפתוח.‬
‫הוא לא שונא ילדים. ‬ ‫הוא פשוט כועס כשכותבים "חדר ילדים" במודעה.‬
‫זה מייקר מאוד את המחיר למטר מרובע.‬
‫רוגר אוהב ילדים. ‬ ‫הוא נשאר בבית עם הילדים שלנו כשהיו קטנים.‬
‫את צוחקת, נכון?‬
‫זה לא היה אמור להיות ככה, ‬ ‫אבל הצלחתי כל כך בעבודה‬
‫וזה פשוט קרה ככה.‬
‫זה לא היה אמור להיות לנצח, ‬ ‫רק כשהילדים היו קטנים.‬
‫כשהילדים גדלו ורוגר חזר לעבודה,‬
‫הוא לא קיבל את אותה העבודה‬
‫או את אותה האחריות.‬
‫זה הורס את ההערכה העצמית שלך.‬ ‫אתה הופך לאדם קטן יותר.‬
‫אבל זו לא הייתה אשמתך.‬ ‫-גם לא אשמתו של רוגר.‬
‫לא, אף אחד מכם לא היה אשם.‬
‫למה הוא כל כך כועס עלייך?‬
‫הוא גאה.‬
‫הדירות הן הדבר היחיד שחשוב לו עכשיו.‬
‫זה כל כך אופייני לגברים. רק ניסית לעזור.‬
‫הוא לעולם לא יסלח לי.‬
‫כן, הוא כן.‬
‫הוא יסלח.‬
‫איך קוראים לך?‬ ‫-יוליה.‬
‫אנה-לנה.‬
‫טוב, אז מה אתה רוצה עכשיו?‬
‫יש לי רק כמה שאלות.‬ ‫-כמה שאלות. נכון.‬
‫הנישואים שלי מתחרבנים, אבל אתה יודע את זה.‬
‫זה לא מספיק? מה עוד אתה רוצה לדעת?‬
‫כמה פעמים אני מזיין אותה?‬
‫הכרת את לנארט לפני הדרמה עם בני הערובה?‬ ‫-לא.‬
‫הכרת מישהו אחר?‬ ‫-חשבתי שאני מכיר את אשתי.‬
‫אבל מסתבר שאפשר לחיות עם מישהו 40 שנה‬ ‫בלי לדעת כלום.‬
‫אתה יכול להראות לי בציור הזה ‬ ‫איפה כולם היו כשהפושע נכנס?‬
‫בבקשה תראה לי איפה עמדת.‬ ‫-בטח. היינו כאן.‬
‫גם הגברת הזקנה הייתה שם, ‬ ‫ורו והחברה שלה נכנסו משם.‬
‫אז רו ויוליה נכנסו לכאן?‬
‫מה לעזאזל, זה לא נכון.‬
‫מה?‬
‫התוכנית לא נכונה. ‬ ‫אני תמיד מביא סרגל משלי לבתים פתוחים.‬
‫אי אפשר לסמוך על התוכניות של המתווך.‬
‫אבל מה לא בסדר בה?‬ ‫-כאן למעשה יש ארון בגדים.‬
‫הרווח הזה הוא לפחות מטר.‬
‫זה בטח אומר שיש תא נסתר בארון הבגדים.‬
‫אתה מבין?‬
‫יים? אנחנו צריכים לחזור לזירת הפשע.‬
‫קדימה.‬ ‫-מה?‬
‫קדימה, בוא נדבר במכונית. תודה, אנה-לנה.‬
‫הוא התחבא בתוך הקיר?‬ ‫-כן, יש שם תא נסתר.‬
‫ככה כנראה ברח השודד.‬
‫מוזר. צוות ימ"מ שלם לא מצליח למצוא חור.‬
‫אבל זה מוסתר.‬
‫הוא מוסתר, זה לא כזה מוזר שלא מצאו אותו.‬
‫זה צריך להיות כאן.‬ ‫-כן.‬
‫כן, יש כאן דלת. דלת גדולה.‬
‫מעלית מזון ישנה או משהו.‬
‫מה זה?‬ ‫-לעזאזל.‬
‫מה זה?‬ ‫-תראה בעצמך.‬
‫אתה צודק. אף אחד לא יכול להיכנס לשם.‬
‫איך מישהו יכול פשוט להיעלם? ‬ ‫זה חולני לגמרי.‬
‫אבל…‬
‫עכשיו אני יודע מי השודד.‬ ‫-מי?‬
‫קוסם.‬ ‫-כן.‬
‫סליחה, בדיחה גרועה.‬ ‫-בהחלט.‬
‫אל תיתקע על זה יותר מדי. ‬
‫אתה מכיר את העבודה הזאת.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫לפעמים תופסים את הנבל ולפעמים‬
‫צריך להתאפס ולהמשיך הלאה.‬
‫הלאה לתיק הבא.‬
‫טוב, אני לא ממשיך הלאה, אני אומר לך.‬
‫אני אפתור את התיק הזה.‬
‫תוריד את המים, בבקשה.‬
‫אתה בא לצהריים?‬
‫תסתכל על זה.‬
‫אנחנו צריכים לשחרר את זה לתקשורת‬ ‫וככה אולי נקבל מידע.‬
‫רעיון טוב.‬ ‫"אם יש לכם ראיית רנטגן, תחייגו 100."‬
‫תסתכל. אפשר לראות קצת את צורת הגוף‬ ‫ואת העיניים.‬
‫בני הערובה בסדר. אף אחד לא רוצה לתבוע.‬
‫אני אפילו לא יודע מה אתה רוצה לחקור.‬
‫נוכל להספיק לאיקאה לפני הסגירה.‬
‫מבצעי ינואר התחילו היום.‬
‫אני מצטערת, רוגר.‬
‫השוטר הזה…‬
‫היה כל כך קשוח איתי.‬
‫הייתי שם בשבילך כל החיים.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫ואז מתברר שהפרויקט של חיינו היה סתם שקר.‬
‫לעזאזל!‬
‫קח מספר בבקשה.‬
‫- תני לי 6,500! -‬
‫השגת את פרטי ההתקשרות של שרה קרלסטרום?‬
‫מי?‬ ‫ -ובכן…‬
‫שרה קרלסטרום.‬
‫אה, היא?‬
‫כן, יש לי את הפרטים שלה. למה?‬
‫למה לא אמרת שהיא עובדת בבנק שנשדד?‬
‫זה לא כתוב שם?‬ ‫-לא, כתוב שהיא עובדת בבנק.‬
‫לא שזה אותו בנק.‬ ‫-לא חשבתי שזה משנה.‬
‫אתה אומר שהיא שדדה את עצמה?‬ ‫-לא, אבל זה צירוף מקרים משונה.‬
‫נדבר איתה מחר.‬
‫עוד משהו?‬
‫נתקלנו בה בעבר?‬ ‫-לא נראה לי.‬
‫אני חושב שאני מזהה את השם הזה, ‬ ‫שרה קרלסטרום.‬
‫שרה קרלסטרום. יש…‬
‫יש משהו מוכר בשם הזה.‬ ‫-לא נשמע לי מוכר.‬
‫נו, טוב.‬
‫- סרטוני מצלמות מעקב של הבנק -‬
‫- מחק -‬
‫- להסיר תיקייה לצמיתות? -‬
‫- כן -‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬