СЕРІАЛ NETFLIX
Агов, стривайте!
Що ви робите?
Ви ж не будете стрибати?
Мене звати Як, а вас?
Мій тато, Їм, поліцейський. З ним можна обговорити проблеми.
Можете з ним поговорити. У мене є його телефон.
Зможеш занести це в банк?
Якщо пообіцяєте не стрибати.
Гаразд.
Ні!
-Привіт. -Привіт, тату.
-Гарно побігав? -Так, збадьорився.
-Це добре. -Так.
-Приєднуйся наступного разу. -Не можу через коліно.
-Коліно? -Так.
Досить звинувачувати коліно, тату. Це…
Чому ні? Усі ці роки спрацьовувало.
А якщо тобі треба погнатися за кимось? Може, буде якесь убивство.
Хтось уб'є когось та втече. Що робитимеш?
-Не бігтимеш слідом? -Ні, у мене є ти.
Я викличу допомогу з машини, тоді ти побіжиш і схопиш убивцю.
А я сидітиму і кричатиму.
Або можеш навчитися бігати.
Які в тебе плани на завтра?
Мабуть,
туситиму тут з тобою.
Як мило.
«Процедура така ж, що й минулого року».
Дуже сподіваюся, що ні.
Я про сестру.
Наскільки пам'ятаю,
ти цілий вечір бідкався, що Їлл не прийшла.
Треба зготувати щось смачне на завтра. Це ж Новий рік.
Звісно.
-Сходимо в магазин після роботи? -Гарна ідея.
-Так, чудово. -Звісно.
Супер.
-Гарно пахне. Піду в душ. -Гаразд.
ПОКАЗ
Ні. Чорт.
-Не переймайся через них. -Ти не бачиш, що вона вагітна?
Вагітні жінки нераціональні. Вона все зіпсує.
Допоки ми дотримуватимемося плану, усе буде добре.
Ти найкращий.
Агов.
Звісно.
Не хвилюйся. Ми прийшли.
Це може бути наш останній шанс.
Привіт.
Ви одна?
Так, одна.
Це велика квартира для однієї людини.
Боже.
-Привіт. -Вітаю.
Хіба не…
Ззаду дуже коротке.
-Ось тут знизу. -Перестань, Яку.
Якщо ти стрижешся раз на пів року,
не очікуй, що я лише підрівняю.
У тебе волосся до дупи звисатиме.
-Глянь на свого тата. Він чудово виглядає. -Звісно. Просто я до такого не звик.
Добре, що прийде Їлл
і ви зустрінете Новий рік разом.
Стривай. Їлл?
Моя сестра прийде?
Так. Чорт, пробач. Твій тато сказав мені.
Що він сказав? Він купив для неї квиток чи надіслав гроші?
Я не знаю, але не злися на нього.
Він просто хоче, аби ви були разом.
Якщо вона спочатку прийде сюди, я над нею почаклую.
ПОЛІЦІЯ
Я негайно перекажу гроші. Побачимося десь о четвертій.
-Гарно. Щось нове. -Тату.
Ти знову надіслав Їлл гроші?
Так, вона приїде по обіді.
Сяде на потяг зі Стокгольму. Вона хоче святкувати з нами. Це ж чудово!
Ти ж розумієш, що вона знову не приїде?
Тобі це відомо, так?
Я планував меренгу з вершками та шоколадом на десерт.
Тож…
Гроші підуть на наркотики. Щоразу одне й те саме.
-Це було вже тисячу разів. -Ні-ні.
Голос був веселим і кмітливим. Вона приїде. Достатньо вже, гаразд?
-Послухай мене, тату. -Більше ні слова.
Хіба ти не розумієш, що оплачуєш її наркозалежність,
бо постійно відправляєш їй гроші?
Як ти можеш так погано думати про свою сестру?
Візьміть номерок.
Перепрошую, можете…
У мене немає грошей.
Тут немає грошей.
БЕЗГОТІВКОВИЙ БАНК
У нас безготівковий банк.
Ніяких грошей, «нема дінеро».
-Вона твоя плоть і кров. -Я сумую за справжньою Їлл.
«Нет» грошей!
У мене немає грошей. Прошу, я не хочу вмирати.
Останнього разу вона поїхала за два дні.
-Господи! Там грабіжник… -Ти погодився на її лікування.
У мене немає грошей, клянуся!
-Допоможіть! -Пограбування!
-Яку, Їме, там пограбування! -Пробач, я заплачу тобі.
-Ні, за вами. -Що?
У банку грабіжник. Он!
Біжи!
-Стривай, він може бути озброєним. -Поліція. Стояти!
Допоможіть, мене пограбували. Він тицяв пістолетом мені в голову.
Він озброєний! Яку, стривай!
-Заспокойтеся. -Тягни чортів пістолет.
Стояти. Поліція!
Він всередині. Що нам робити?
Стеж за дверима. Я попросив підтримку.
-Перевірю задній вхід. -Добре.
Яку.
-Добре. Відійди від дверей. -Звісно.
Ти схожий на ідіота. Можна я підстрижу другу сторону?
-Не зараз. Відійди, будь ласка. -Відійти?
Ми ж не можемо зайти, так?
-Дідько. -Ви ж чули. Відійдіть.
-Що робитимемо? -Сесиліє, підійдеш сюди?
-Сходи. Головна площа. -Так.
Ти теж відчуваєш запах цвілі, Роґере?
-Що скажеш? -Можливо.
Чула, Юліє? У квартирі є цвіль.
Треба поговорити з брокером. Це має бути в об'яві.
ПОКАЗ
Як можна просити чотири мільйони за цю квартиру?
Здирництво, от що я скажу.
-Що це за шум? -Добре, що діти вже виїхали.
Оце швидкий показ.
-Вона шкідлива для дітей. -І для дорослих.
-Ні! -Це пограбування! Нас грабують!
Ні!
Що то в біса було? Що за…
Звідки це пролунало?
-Не стріляйте! -Заспокойтеся.
-Не стріляйте. У вас є готівка? -Я схожа на наркоторгівку?
Усім лягти на підлогу. Хутко!
-Моїй дружині не можна на підлогу. -Робіть, що кажуть.
Він нічого не сказав.
Треба виконувати. Лягайте!
Найгірший варіант. Є заручники.
Що ж нам робити? Що?
Перевіримо, хто там живе, й евакуюємо будинок.
-Їме, що сталося? -Привіт, Сесиліє.
У нас потенційні заручники.
Подзвони брокеру й дізнайся, скільки людей на перегляді.
-І змусь людей відійти. -Звісно.
Яку, контролюй периметр. Починай звідси.
Йонссоне, ходи зі мною.
Що відбувається?
Поки нічого казати. Будь ласка, відійдіть.
-Але щось сталося. -Ми не можемо обговорювати це зараз.
-А маленький коментар? -Я сказав «ні». Гаразд?
-Я дещо знаю. -Розкажіть.
У банку був грабіжник. Він був у банку.
-Банк пограбували? -Так, запишіть. У нього був пістолет.
-Тоді він вибіг з банку. -Прошу, відійдіть.
-Сюди, будь ласка. -Я побачила Яка та Їма на вулиці.
Я кричала їм, аби вони розвернулися.
Вони просто стояли й нічого не робили?
Вони не бачили, та коли я крикнула, вони розвернулися.
Ми не можемо зайти. Потрібен код. Ярнґатан 1.
-Гаразд? -За заднім входом уже стежать.
-Говорив з брокером? -Ні.
Я чекаю на код. Нам треба увійти.
-Ру. -Усе буде добре.
-Припини. -Тихо.
Я сказав «припини».
Спокійно. Усім покласти телефони на підлогу.
Покладіть їх на підлогу.
Вимкнути всі телефони. Нам не потрібні герої.
Ніхто й не намагається бути героєм.
-Зупинися. -Що?
-Бомба. Он. -Чого раптом це бомба?
-Я гадаю, що це бомба. -Чого раптом?
Схоже на бомбу. Сам подивися.
-Треба викликати саперів. -Ні. Просто не звертай уваги.
Ти нікуди не підеш.
Можливо, грабіжник залишив бомбу. Ходімо.
Ми й так уже пошилися в дурні.
Ходімо.
Доведеться чекати. Більше ми нічого не зробимо.
Злочинець забарикадувався, а на сходах бомба.
Нам не увійти.
Ні. Він нічого не вимагає.
-Але… -Ось. Чай.
Дякую. Скільки це займе часу? Годину чи більше?
-З ким ти говориш? -Перепрошую?
-З ким ти говориш? -Зачекайте.
Поліція Стокгольма, приїдуть за дві години. Я мав…
Це Їм Йоганссон. У мене 30 років досвіду.
Привіт. Це Буссе. Ми приїдемо з опергрупою, тож не нервуйте.
Ми й не нервуємо. Усе під контролем.
Дідько!
-Ти цілий? -Відійдіть. Назад!
Відійдіть. Тут небезпечно.
-Відійдіть. -Розширте кордон.
-Відійдіть подалі, чорт. -Назад.
Дідько!
Алло?
-Натисни на кнопку збоку. -Так.
Здрастуйте. Це Їм Йоганссон. Усі цілі?
Навіщо ти викликав стокгольмську поліцію? Усе під контролем.
Нам потрібен той, хто знає, що робити.
-Ми про це нічого не знаємо. -У мене є досвід, чуєш?
Це знову Їм Йоганссон. Підтвердіть, що всі цілі.
Ви можете дати знак, що так і є?
Чудово.
Що тепер?
Чекаємо.
Зазвичай, за заручників висувають вимоги.
-Минуло п'ятнадцять хвилин. -Почекаємо ще.
Я думаю про Їлл.
Вона мала давно приїхати.
Дідько. Тату, пробач,
що накричав на тебе.
Просто ти маєш змиритися, що вона не приїде.
Просто так і є.
Краще змиритися.
Просто це дуже важко.
Не розумію, нащо вона бреше.
Ні, але…
вона сама не своя.
Ти маєш про це пам'ятати. Вона має захотіти покінчити з цим.
-Інакше вона не… -Я просто хочу допомогти їй.
-Я… -Я розумію, тату. Я все розумію.
Ти хочеш допомогти, та не можеш.
Ненавиджу це.
Просто сидіти й чекати, коли ми ні чорта не можемо зробити.
Ось чому важливо вміти долати стрес та бути терплячим.
Так, але…
Він може почати стріляти. Може статися що завгодно.
-Нам треба… -Розслабся.
І скасуй стокгольмську поліцію. Ми справимося самостійно.
Ми з тобою, Яку. Ми зможемо.
Правда?
Озброєний злодій узяв заручників.
Невідомо, скільки людей у квартирі.
Минула вже година, але досі неможливо…
Їме, щось чутно? Що відбувається?
Я ходив відлити, це й усе.
-То котра година? -Минуло 15 хвилин.
Хтось виходить.
Грабіжник встановлює контакт.
-Спокійно. -Звісно.
Чорт би його побрав.
Що нам робити?
Агов? Це Їм Йоганссон.
-Акумулятор сів. -Та щоб тебе!
Їм Йоганссон. Підтвердіть, що всі цілі.
Так.
-Дідько. -Що сталося?
Щось вдарило мене в обличчя. Якого біса? Боляче!
Що це за хрінь?
Лайм? Якого біса вони творять?
Він хоче піцу.
Що? Піцу?
Це його вимога.
-Ми погодимося? -Звісно. Встановимо контакт.
Піду замовлю. Розберися з цим.
-Що сталося? -Хтось зарядив у мене лаймом.
-Він замовляє для них піцу. -Добре.
Я спробую піднятися туди, аби краще роздивитися квартиру.
-Прошу, відійдіть. -Яку!
Я не можу зараз говорити. Без коментарів.
-Чотири «Капричози»! -Я маю… Перепрошую.
-Це не ваше… -Я знаю.
Одна кебаб-піца. Прошу, тихо.
Одна піца «Джунглі». Без шинки, але з арахісом.
Одна з тунцем, без цибулі. Дві з грибами. Зробите?
-У нас немає кебаб-піци. -Просто візьміть шинку й підсмажте.
Дідько.
Просто киньте їх у духовку.
Можна просто прибрати креветки? Вони не потрібні. Гляньте записку.
-Без креветок, так? -Перепрошую.
-Можна я візьму одну з цих? -Ні!
Мені потрібні вісім піц. І швидко!
-Привіт. Мама чи тато вдома? -Ні.
Можна я зайду на хвилинку?
-Мені треба визирнути з вікна… -Ні.
Це дуже важливо. Я поліцейський.
А якщо ви збочений стариган?
Піци приїхали. Їм несе їх. Прийом.
-Яку, що відбувається? -Я не можу зараз говорити.
Перепрошую.
-Чому ти пустила його? -Він бос.
Але ж там бомба.
От засранець.
Тату!
Тату?
Якого біса ти робиш? Ти не мав підніматися.
Так?
Я говорив із крадієм.
-Що він сказав? Як він виглядає? -Він у балаклаві.
Я просто доставив піци.
-То є якась інформація? Є поранені? -Ні, усі цілі.
-Ні. Він випустить заручників? -Ще одна вимога.
Він хоче побачити феєрверк. Тоді й випустить заручників.
Постривай. Спочатку піца, тоді феєрверк. Навіщо?
-Що відбувається? -Не знаю.
Але навіщо ти піднявся? Була загроза бомби.
На щастя, ми не викликали саперів.
То була не бомба, а ялинкові вогники.
І відклич стокгольмську поліцію.
Якщо зробимо те, що хоче злодій, усе буде добре.
Мені треба дістати феєрверк.
Гаразд, але…
-Ідеально. -Так.
-Вони достатньо потужні? -Я сподіваюся.
-Чудово. -Так.
Агов, Яку. Яку?
Їде стокгольмська поліція,
а ти наче морська свинка, що вигризла собі хутро.
-Ні. -Серйозно. Можна, я закінчу?
-Не зараз. -Я швидко, чесно.
-Просто сядь і дай мені подивитися. -Гаразд.
-Гаразд, але швидко. -Не так і жахливо…
Запальничка є?
-Підпалиш ґніт? -Звісно.
Вони виходять, тату. Ходи, вони виходять!
-Дозволь я… -Не зараз. Зажди.
-Скільки їх? -Не знаю.
Шість, здається, чи хтось є позаду?
Стривай. Хвилинку.
Їх шість, так?
-Злочинець теж там? -Ні.
З дороги.
Ти не відмінив стокгольмців?
Ні, бо з тим грабіжником нам самим не розібратися.
Доповідайте.
Гадаю, ви марно приїхали, бо заручників відпускають.
-Справді? -Он вони. Дивіться.
-Заручників випускають. -Треба оглянути їх.
Мені потрібна допомога.
Вони принесли великі пушки.
-То було на другому поверсі, так? -Так.
-З північного боку. -Так, зліва на другому поверсі.
Народ, заходимо. Суб'єкт, імовірно, озброєний.
-Їх так багато. -Обережно. Другий поверх, 14-02.
-Гаразд. -Що ви робите?
Я залишив голову у квартирі. Мені потрібна голова.
-Ми їдемо у відділок. -А якщо в мене нема часу?
Їме, я бачу рух у квартирі. Можливо, це злочинець.
Можливо, злочинець досі у квартирі.
Прийнято.
ЖОДНОЇ РЕКЛАМИ, БУДЬ ЛАСКА
Поліція!
-Зліва чисто. -Зліва чисто.
-Справа чисто. -Справа чисто.
-Усе перевірили. Порожньо. -Порожньо? Не може бути.
-Сказали ж - порожньо. -Вони погано подивилися.
Там був чорний хід.
-Нащо ти їх викликав… -Порожньо?
Сесиліє, ти точно бачила когось у вікні?
Ну…
Я не можу стверджувати, що це була людина,
але я наче бачила, як щось рухається.
Так, щось рухалося, але не людина. Не можу сказати, що когось бачила.
У Сесилії астигматизм?
-Катаракта? Міопія? -Я не знаю.
Можливо, це був вітер.
Там двері до сходової клітини. Ви спостерігали за ними?
Там є задні двері, за якими ми спостерігали.
-Ви відповідальний? -Так.
Я тут головний.
Можете завтра провести зустріч
і вирішити, хто з вас найгірший.
Перепрошую.
Поки не поїхав - знімаю капелюх перед вашою зачіскою.
Просто неймовірна. Чудовий вигляд.
Наче ділить обличчя навпіл, створюючи обличчя малюка
з неоднорідними вусами, я ще такого не бачив.
-Хто вас стриг? -Мілу.
Мілу?
Вправна робота ножицями.
П'ять зірок.
Бувайте.
Не бери до серця.
Я везу заручників до відділку.
Нікого не відпускай. Треба всіх допитати.
Треба обгородити квартиру.
На підлозі є кров. Ще треба перевірити пістолет.
Займешся цим?
-Звісно, без проблем. -Чудово, ми зараз будемо.
-Попроси Мілу взяти ножиці. -Звісно.
Гаразд. Я поговорю з Анною-Лєною, Ру, Естелль та Роґером.
Гаразд? А ти із Сарою, Юлією, Марією та Леннартом, хлопцем у піжамі.
Що за хлопець у піжамі? Ти про костюм кролика?
-Хочеш допитати його? -Так, я допитаю кролика.
-Приведеш Ру? -Звісно.
Мене вже грабували. Треба робити, що кажуть.
Не дивитися в очі, бо можуть сприйняти за провокацію.
Так. Але ж ви щось бачили?
Ні, я дивилася на підлогу.
Розкажіть про взяття заручників. Що ви пам'ятаєте?
Нам треба було лягти на підлогу, я дивилася на стіну.
Бідолашна.
Можете описати злочинця?
Я взагалі не підводила очей, я ж сказала.
Ви пам'ятаєте щось, що можете розказати?
Наша машина на вулиці. Я не заплатила.
Не заплатили?
Уряд заплатить
за штраф, бо я була заручником? Прошу?
-Як він виглядав? -Я нічого не пам'ятаю.
-Він був високим чи низьким? -Я навіть не пам'ятаю, чи була там.
Гадаю, під балаклавою у нього була велика борода.
Ніхто не казав цього. Ви впевнені?
Можливо, я плутаю його з хлопцем із магазинчика.
Він теж ходить у чорному.
Певно, ви теж не бачили грабіжника?
-Ні. -Дякую. На сьогодні досить.
-Опишіть його статуру. -У нього пивний живіт та дупа п'яного.
Чому на вас цей костюм?
-Чому ви в уніформі? -Бо я поліцейський.
А я кролик.
Ви знаєте, де був злочинець, коли вам дозволили вийти з квартири?
Упевнений, він був там.
-Гаразд. -Яку, давай закінчувати.
-Звісно. -Це все, що я можу сказати.
Бувайте.
Я вже так хочу додому.
З мене годі.
-Гадаю, ви втомлені й хочете додому. -Усе добре.
Це був довгий та важкий день для всіх нас.
Ви скоро підете,
ми маємо лише швидко провести вас до приймальної.
Ходімо зі мною.
Добре.
-Отже… -Гаразд.
Інколи стає легше щось згадати через кілька днів.
Будь ласка, обдумайте все гарненько під час новорічного свята.
Хтось мав бачити більше, ніж зараз пам'ятає.
Звісно, ви всі постаралися.
Дякуємо за ваш час.
-Нам можна йти? -Звісно.
Дякую.
Будемо на зв'язку. Ще побачимося.
Дякую.
-З Новим роком. -І вас.
Господи.
Може, інколи треба трохи розслабитися?
-Ти про що? -Це живі люди.
Мені треба розслабитися?
-Так. -Але…
Я доберуся до суті, хай як важко це для них.
Я знайду клятого крадія, повір мені.
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська