Слава богу. Це був просто кошмар.
Усе гаразд. Член Данте більше тебе не скривдить.
Він лежить мертвий у смітнику, там, куди ти його викинув.
О чорт.
Ні, це неможливо.
Я впевнений, що є просте пояснення.
Може, місцевий збоченець.
Але ж я вбив тебе в туалеті!
Це мої ножиці для різання паперу, але у відчайдушні часи…
Чому ти не залишився мертвим?
Я не хочу це робити.
Я не люблю спотворювати члени,
а глядачі не люблять на це дивитися вдома.
Це неприємно бачити навіть у мультиках.
Навіть. У. Муль. Тиках.
До вашого відома, я поріжу цей член на дрібні шматочки,
а потім кину їх у мікрохвильовку.
Тож якщо ви не хочете це бачити,
сподівайтеся, що зараз увімкнуть титри.
ЛЮДСЬКІ РЕСУРСИ
Біжимо. Швидше!
-З дороги, вилупки. -Вибачте.
Знаєте, який сьогодні день? П'ятниця безплатних бубликів.
Надіюся, ще лишилися бублики з добавками.
-Бублики з добавками! -Вони супер!
Вибачте, хлопці. То був останній бублик з добавками.
-Чорт забирай. -Беріть звичайні.
Їж лайно, Тайлере.
Не дражнися, Ґіллі.
Я встала. Привіт.
-Еммі, чому ти спиш у кімнаті відпочинку? -У мене лобкові воші.
-Ого. -Відійди.
Ні, у квартирі.
-Я не можу спати зі шкідниками. -Бублик з добавками.
Я не можу найняти дезинсектора. У мене навіть немає рахунку в банку.
Де ти взяла бублик з добавками?
Цей? Я була тут, коли їх принесли.
Якщо знаєте дешевого дезинсектора, скажіть.
Ми з Джо все зробимо.
-Зробите? -Зробимо?
Еммі, дезинсектори — то аферисти.
-Будь-хто може це зробити? -Що ти кажеш, Ґіле?
-Підіграй мені, Джо. -Як хочеш.
Брат Шерон — дезинсектор, і він дурень.
Він не помітить, якщо я позичу обладнання на кілька годин.
Ви справді це зробите? Задарма?
Майже задарма.
Ми виженемо лобкових вошей в обмін на бублик з добавками.
Гаразд, домовилися.
Виженіть лобкових вошей, тоді отримаєте бублик.
Еммі, ми швиденько виженемо лобкових вошей з твоєї квартири.
Розмова про лобкових вошей Еммі нагадує мені про бублик.
Пол Краммгорн. У нього був важкий рік.
Евелін, його жінка, з якою вони прожили разом 40 років, померла.
У нас була чудова жалоба.
Ми плакали, їли смачну лазанью
і весь жовтень провели в халатах.
Настав час рухатися далі.
Саме так. Дай сюди.
Ось чому ми з Полом вирішили
поїхати у щорічну подорож у Санта-Фе.
-Так! -Знов у подорож парами?
Лише Пол, Дейв і Кеті?
Можна взяти з собою Евелін, але її доведеться відкопати.
-Не їдь. Ця поїздка — велика помилка. -Аж ніяк.
Усе нагадуватиме йому про мертву дружину і те, як вона померла.
Але, мабуть, Пол заслужив нещастя за те, що пережив дружину.
Ні. Він буде щасливий. Він згадуватиме своє кохання до Евелін.
Погляньте на неї
з її пишною зачіскою, гучним сміхом,
одержимістю цілувати собак у рот.
Волтере, усе гаразд?
Так, і з Полом теж.
Він поїде в подорож, а я вже вибрав костюм.
Мені треба купити краватку-шнурок.
А мені — сонцезахисний крем, щоб не було раку шкіри,
як самі знаєте в кого.
Ні! Вас, склянки собачого лайна, не запрошено.
Ні сорому, ні тривоги, лише кохання.
Ця подорож на честь померлої дружини буде веселою.
Він забрав пульт.
Ти сьогодні не вкрадеш мої гроші, жадібна маленька свиня.
Мені потрібна газованка.
Отак.
Боже мій, Рошель ще шикарніша у вигляді черв'яка ненависті.
Що ж, спробуємо.
Знову? Чому ти ніяк не помреш?
Як справи, Піте?
Я знаю, що ви думаєте.
«Бекка молода. Хіба її пенсійні інвестиції не мають бути агресивні?»
-Якого… -Чорт забирай!
-Так, вона… -Що, в біса, коїться?
…має час подолати нестабільність ринків,
але з немовлям
є потреба консервативно збалансувати…
-Чорт! -…її портфоліо.
Зробімо перерву?
Дякую, козел. Ти забризкав нутрощами члена мою улюблену пляшку.
Гей, Піті Піт. Хочеш поговорити про те, що сталося?
Сталося от що: мене переслідує зомбі-член Данте.
Я не можу навіть сказати: «Рошель, знову понеділок».
Він одразу намагається мене вбити.
Нас усіх переслідували члени, але на роботі?
Це непрофесійно. Це відволікає.
Мені шкода, що моє пекло всіх відволікає.
Але цей клятий злий член ніяк не помре.
Так, він смикається. Він кінчить і знов оживе.
Що мені робити?
Гадаю, тобі потрібен
заклинач членів.
Чудово. Заклинач членів. Маєш його імейл?
Ти знайдеш його там, на даху.
-Тож я маю піднятися… -Нагору, саме так.
Тож годі роздумів, ворушися.
Можеш стерти кров члена зі столу?
У цій залі тхне курячим севіче.
Чому я повинен носити обладнання? Воно належить твоєму шурину.
Тому що, Джо, я — мізки, а ти — вбивця комах, ясно?
-У нас завжди так було. -Мабуть.
Добре. Тепер відправимо тих лобкових вошей у пекло.
Чорт забирай, лобкові воші Еммі величезні.
Не думаю, що цей спрей допоможе.
Давай просто побризкаємо й утечемо, Джо. Візьми яйця в кулак.
Гаразд. Вибачте.
Час вам помиритися з Богом.
-Шланг зламаний. Ти перевіряв? -Не зламаний. Натисни сильніше.
Звісно, ми прочистили сопло. Ти прочистив сопло, Джо?
Так, маленька демонстрація не завадить.
Ні, Джо, не треба.
-О боже, мені потрапило в рот. -Мені теж. Ясна стали дивні на смак.
Ні, зачекай! Чорт забирай, Джо.
Здається, ми взялися не за свою справу.
Аж ніяк. Треба лише скоригувати стратегію.
Але, на щастя для тебе, у мозку, тобто в мене, є новий план.
-Це небезпечно? -Для мене — ні.
Але подумай про нижню частину бублика, яку ти врешті отримаєш.
Але нижня частина бублика з добавками — це звичайний бублик.
Ні, обидві половинки однакові.
Яка різниця, що ти отримаєш? Я навіть заздрю, що ти отримаєш низ.
-Хочеш помінятися? -Ні.
Цей капелюх такий великий. Я почуваюся як дурень.
Поле! Евелін купила тобі цей капелюх.
Вона сказала, ти схожий на Деніела Стерна з «Міських піжонів»,
фільму, який я ніколи не побачу.
Овва. Яка дурість. Я забронював місце посередині.
Навіщо ти це робиш, Поле?
Ти зробив це за звичкою.
Евелін сиділа біля проходу, бо пила багато води.
О, так, і в неї був такий маленький, ніжний сечовий міхур.
Поле, це була жахлива ідея.
-Ти не готовий подорожувати. -Боже.
Хто нагляне за багажем, коли ти захочеш покакати в аеропорту?
Доведеться взяти його в кабінку, де повно фекальних бактерій.
Ні, у тебе буде чудова подорож.
Саме так, Поле.
Бути живим — весело, так?
Я б спитав Евелін, але в неї автовідповідач.
-Чорт, Лайонеле. -Бо вона померла.
Боже, навіщо я поїхав у цю відпустку?
Я просив вас, вилупків, не їхати.
Ні, Комар і Чаклун мають рацію. Я не можу. Вибач.
Поле, глянь на мене. Що ти робиш?
Ця поїздка — погана ідея. Мені не варто їхати.
-Удома стільки роботи. -Поле, сядь.
А якщо підвал знову затопить? Чи сова залетить на горище?
Дорогенький, усе буде добре.
Згадай, чому ми їдемо туди.
Поглянь на неї. Вона любила Південний Захід.
Так, твоя правда.
Евелін хотіла б, щоб я поїхав туди сам, так?
Точно хотіла б.
Думаю, вона хотіла б
мати професійнішого дерматолога,
але ж ми не можемо її спитати, так?
Агов!
Містере Заклинач!
Я тут з приводу вбивства члена.
Тихо, Піте. Тут не можна згадувати вбивство пісюна.
Морі? Ти заклинач членів?
-Чому Конні не сказала, що це ти? -Я не повинен тримати їх тут.
Заспокойтеся, хлопці. Усе гаразд. Він наш гість. Ви в безпеці.
Допоможи мені.
-Відрізаний член Данте… -Дякую, що прошепотів.
Він постійно оживає.
Мені сказали, ти допоможеш убити його назавжди.
-Убити? -Так.
Що допоможе? Вогонь? Лід? Тонка граната, яку ти запхаєш в уретру?
У мене погані новини, Піте. Зомбі-член не можна вбити.
Треба його приборкати. Створити з ним зв'язок.
Любити його як татка.
Я не хочу любити його як татка.
Я хочу прив'язати його до ракети й запустити на сонце.
Це не допоможе. Усі вони раніше були злими відрізаними членами.
Коли я знайшов цього солоденького, він був цілком дикий.
Пускав піну, кусав мене за яйця.
-Здається, він тебе любить. -Тепер любить.
Бо я оголив перед ним свою душу й зізнався у найпотаємніших секретах.
Ось. Дивися, як я стану вразливим.
Мій маленький друже, мушу зізнатися:
Конні думає, що ми обоє трахаємося з іншими, але я — ні.
Моє тіло належить лише їй.
Ти готовий до цього, Піте?
Оголити душу і поцілувати кінчик члена Данте?
Ні, я ні в чому не зізнаватимусь тому зомбі-члену,
і я точно не цілуватиму його.
Це твій шанс, Піте. Скажи правду, стисни губи.
Хочеш чесності? Я нічого поганого не зробив. Я рятував життя Данте.
Я мав тебе відрізати. Статуя була надто важка, щоб її підняти.
Не знаю, Піте. Здається, ти можеш усе підняти, коли хочеш.
А ще ти зараз дуже мене приваблюєш.
Я не знаю, Ґіле.
Повір, дорогенький. Це геніально.
Проникнеш до вошей під прикриттям.
А коли настане час, ми подолаємо їх зсередини.
А коли той час настане?
-Через тиждень. Чи кілька місяців. -Місяців?
Пам'ятай лише: коли той день настане,
нижня половина бублика чекатиме на тебе.
Шоу починається.
Як справи, хлопці?
Говорите про лобкове волосся?
Бо я його обожнюю.
Я люблю його їсти, чи, можливо, жити в ньому.
Ні! Будь ласка, не вбивайте мене! Я не хотів цього робити.
Я казав Ґілу, що це погана ідея, але він мене не послухав.
Ґіл? Він мій найкращий друг.
Так, твоя правда.
Друзі мають слухати одне одного.
І все це за половину паскудного бублика.
Чекайте, у вас є домашні бублики з добавками?
Так, будь ласка.
Смачно. А ці шматочки?
Я не любитель засушеної крові,
але з лобковою лупою…
Не знаю, щось у цьому є. Мені подобається.
Чорт. Сонцезахисний крем вибухнув. Треба було покласти його в пакет.
Яка різниця? Ми у відпустці.
Кеті і Дейв тут.
Привіт. Мій сонцезахисний крем вибухнув.
Поле, я така рада тебе бачити.
-Який сильний дощ, правда? -Так.
Дощ у пустелі. Певно, рослини в захваті.
Хай там як, мабуть, треба перенести нашу прогулянку верхи.
Скасувати вечірню прогулянку? Але це традиція.
Ми думали поїхати на екскурсію на спиртзавод.
Так. Мабуть, це цікаво.
Поле, ви з Евелін завжди починаєте цю подорож із поїздки верхи.
Так. Але ця погода…
Поле, спогади. Подумай про Евелін.
Швидше, ледащо.
Народ, гадаю, ми маємо проїхатися верхи.
-Я не хочу їздити верхи. -Ми повинні. Його дружина померла.
Звісно, ми поїдемо, Поле.
Гаразд. Піду сфотографую свій номер на айпад.
А я займуся з рушниками тим, чого ніколи не роблю вдома.
У цьому немає сенсу.
Бачите? Я не можу її підняти.
Гаразд, кілька динамічних розтяжок.
О чорт.
Не дивно, що зомбі-член хоче мене вбити.
Я міг би врятувати його.
Навіть заходу сонця не видно.
Дейве, це важливо для нього.
Бачиш, як друзі страждають через тебе, Поле.
Це пригода.
Ви з Евелін любили пригоди, так?
Так. Але знаєш, мені холодно. Може, варто повернутися?
Або просто лягти й померти.
Якщо не застудишся, тебе з'їдять вовки.
Містере Епплз, коні можуть перемогти вовків?
Тримайся, Поле. Оглядовий майданчик близько.
Пам'ятаєш той краєвид?
Я не бачу краєвиду, Волтере.
Я покажу тобі краєвид, любий.
Боже, це мерехтіння.
-Мене нудить. -Нас усіх зараз знудить.
Обережно, Поле. Стежка розмита.
Чорт. Уперед!
Поле! Усе гаразд?
-Усе добре. -Стій. Пол потрапив в аварію.
Це лише бруд.
І я сів на кактус.
Кілька кактусів.
На кактуси.
Єдине, що робить цю пам'ятну подорож веселішою,
це згадка, що ми на крадених землях.
Боже. От лайно. Сподіваюся, його голова досі ціла.
Ось ти де. Я вже почав хвилюватися.
Справді? Хвилюватися, що я не зроблю всю роботу, а ти не отримаєш бублик?
Про що ти? Це для нас обох.
-Твоя правда. -То як справи?
Ти посіяв розбрат? Вони не тримають стрій?
Скажи, що вони не тримають стрій.
-Так, вони розділені. -Слухаю.
Половина лобкових вошей думає, що у вітальні потрібен килим.
-Гаразд. -А решта з нас думає, що потрібне крісло.
-«Нас»? -Мабуть, плетене з лобкового волосся.
Ти про що?
Ми справді вважаємо, що дизайнерське крісло… Як сказати?
Джо, прокинься! Ти не лобкова воша!
Ти маєш їх знищити зсередини.
-Вони наші вороги. -Так, але я познайомився з ними…
І ці вороги дали мені бублик.
Смачну половину, з кров'ю і лобковою лупою.
Тож вони мене слухають, на відміну від тебе.
-Ясно. -Слухай свого друга.
-Я тебе слухаю зараз. -Справді?
Так, авжеж.
Наша дружба
важливіша за дурний бублик.
-Дякую, друже. -Іди сюди, вилупку.
Знаєш, це смішно.
Мені довелося знайти друзів-шкідників,
щоб почути те, що я потребував від найкращого друга.
Добре.
Іди до мене, зомбі-члене.
Час нам з тобою поговорити.
Ти добре почуваєшся?
Просто душа болить. І дупа теж.
Мабуть, я не такий вже й ковбой.
Ти досі змішуєш свої знамениті заморожені маргарити, Поле?
Від текіли в мене болить голова.
То Евелін була майстринею маргарити.
-Я це знала. Вибач. -Так.
Пам'ятаєш, як ви почали жити разом?
Блендер був першим, що вона розпакувала.
Поле, тепер ти на пенсії, тож які в тебе плани?
Плани. У мене? Плани?
Так, тепер у тебе купа часу.
Так, мабуть, твоя правда.
То що далі?
Я навіть не знаю.
Волтере? Що далі?
Поглянь на неї.
-Вона була наймилішою вагітною жінкою. -Волтере?
Купив будинок, виростив дітей, отримав диплом юриста.
Волтере! Ти чув, що я сказав?
Що? Вибач, я згадував.
Ти завжди щось згадуєш. Годі вже минулого. Що робити зараз?
Вибачте. Як справи? Вам подобаються енчилади з зеленим чилі?
-Гадки не маю. -Ясно.
Я замовив їх лише тому, що завжди так роблю.
Я жую, ковтаю, але не знаю, чи вони мені подобаються.
Дорогенький, це лише їжа.
Не знаю, чи мені це все подобається.
Мені треба подихати повітрям.
-Поле! -Він щойно втратив дружину.
Мій стейк смачний. Дякую.
Еммі, у нас чудові новини.
Слава богу.
Ми багато дізналися про нашу дружбу.
Так. Про те, що я не слухав Джо.
-А лобкові воші? -Вони дуже допомогли.
Ні! Коли я зможу повернутися до своєї квартири?
Вони не підуть.
Не підуть?
Я дізнався, що вони живуть у тому будинку довше, ніж ти,
те, що ти туди заїхала, було нахабством.
Але вони з радістю допоможуть тобі
вивезти звідти твої речі.
Чорт. Я повинна шукати нову квартиру?
Еммі, вище носа.
Ми з Джо налагодили стосунки. Ти переїжджаєш, це весело.
Усі у виграші.
Так, усі, крім шурина Ґіла,
бо його обладнання втрачено.
Що за чорт? Навіщо я вас послухала?
Я мала заплатити дезинсектору.
Тепер ти це знаєш. Урок засвоєно.
І, чесно кажучи, хіба бублик — не мала ціна за цю мудрість?
Що? Ні. Пішли ви, ідіоти.
-Вилупки! -Думаєш, це мене зупинить?
-Я цілий день їв лобкове волосся. -Так, зараз я хочу його ще більше.
Гаразд. Морі каже, я маю бути з тобою чесним, тож слухай.
У глибині душі я хотів тебе відрізати.
Бо я кохаю Рошель,
а Данте її не вартий.
Я не завжди хороший хлопець.
Я дуже радий, що зруйнував його життя і стосунки.
Я б з радістю зробив це знову.
Тож якщо хочеш розірвати мені горло — будь ласка.
Боже, спрацювало. Він лиже мене.
Я пишаюся тобою, Піте.
-Морі, усе скінчено? -Майже.
Лишилося зробити ще одне.
Гаразд.
Ти його поцілував.
Я хотів попросити тебе дати йому ім'я, але гаразд.
Поле, любий, що сталося?
-Ненавиджу Санта-Фе. -Що?
Я навіть не впевнений, чи люблю Кеті й Дейва.
Дурниці. Вони твої найкращі друзі.
Ні, вони були найкращими друзями Евелін.
У мене з ними нічого спільного.
-У вас є Санта-Фе. -Ти не розумієш?
Мені подобалося бути тут з Евелін,
але без неї?
Це жалюгідно.
Але вона тут, з тобою. Дивися.
Ні. З мене годі.
Ти мене вдарив?
Так, і мені шкода, але через тебе я почуваюся гівняно.
Перепрошую? Я твій любожук. Я корінь твого щастя.
Але ти лише показуєш мені спогади про покійну дружину.
Я не хочу, щоб ти забув Евелін. Бо я люблю тебе, Поле.
Невже? Чи, може, ти любиш мене за те, що я був чоловіком Евелін?
Скажи, Волтере, за що ти любиш мене.
-Звісно. -Мене, Пола.
Люблю, як ти…
Дозволь показати. У мене десятиліття спогадів.
Так, це Евелін. Ще Евелін. О боже.
Бачиш? Ніби Евелін була твоєю клієнткою, а не я.
Що ж, мабуть, я…
Я любив тебе за те, як ти любиш її,
і зациклився на цьому 30 довбаних років.
А тепер вона просто…
-Пішла. Її немає. -Так.
-Але я досі тут. -Так.
І мені шкода. Я справді люблю тебе.
Мабуть, я не дуже добре тебе знаю.
Так. Я теж себе не знаю.
Але тепер я залишився сам і маю зрозуміти, хто я такий.
Гей, ти не сам.
У тебе є я.
Дякую, Волтере.
Ми разом розкриємо таємницю Пола.
-Так. Хто такий Пол? -Сподіваюся, тобі сподобається.
Бо коли дивишся на себе,
можеш себе зненавидіти.
-Тук-тук, хто там? -Новий відстійний Пол.
Чому Евелін любила пустелю? Бо там немає комарів.
Молодець, Поле.
Тільки не сьогодні, клятий вендинговий автомате.
Гаразд, Піте. Ти зможеш.
«Привіт, Рошель. Ох, ці понеділки».
Чудово.
-Привіт, Рошель. -Привіт, Піте.
Ох, ці понеділки. Ненавиджу понеділки.
Так, я теж.
Що ж, до зустрічі.
-Знаєш що? Насправді я люблю понеділки. -Ясно.
І буду з тобою цілком відвертим:
я не шкодую, що відрізав член Данте.
Данте — поганий хлопець, і він…
Піте, не згадуй Данте, гаразд?
-Я не хочу чути це ім'я. -Гаразд.
Але я хотів сказати, що ти варта більшого.
Ти варта хлопця, який розуміє, що ти неймовірна.
-Хлопця, який… -Слухай, Піте.
Я бачу, що ти намагаєшся відкритися мені,
але після такого тижня
я не хочу говорити, думати чи відчувати щось зараз,
тож або трахни мене, або забирайся.
Вибач. Що ти сказала?
Я сказала: трахни мене або забирайся.
Гаразд, якщо є лише два варіанти, я вибираю перший.
-Трахнути. Остаточна відповідь. -Ну добре.
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк