Paldies, Lakij.
-Mamma! -Lieliski, dārgā!
Aplaudēsim Milagro Preskotai!
-Milagro! -Milagro!
Mamma.
Esi bezbailīga, Fortūna.
Esi stipra
Esi droša
Lai drosme rāda ceļu
Nāc atpakaļ, mamma.
Stāvi stalti
Apzinies, kas esi
Brīva sirds, brīva dvēsele
Dodies svabada nezināmajā...
Un zini, ka tev ir viss, kas vajadzīgs
Nu, kurš te ir labs vāverēns?
Lai būtu bezbailīga
-Nāc, uzticies man. -Lakij!
Zemesrieksti. Tavs gardums.
-Lai būtu bezbailīga -Lakij?
Nāc, Tom. Pat nepaskrubināsi?
Lakij? Kur tu esi?
-Tante Kora! -Lakij!
Īstas dāmas nesēž uz palodzēm.
Īstas dāmas laiž uz brīnišķīgām, jautrām ballēm.
Tavs vectēvs kandidē uz gubernatora amatu.
Tas ir mazliet svarīgāk nekā "brīnišķīga, jautra balle".
Vai man jāatgādina, kas notika iepriekšējā?
Tika pieļautas kļūdas.
Tik tiešām kļūdas.
-Tu neko nezaudē, ja nu vienīgi... -Kūku, tikšanos ar citiem bērniem.
-Lakij... -Jautrību!
Zilonis? Mīļie!
Saprotu, ka nav viegli dzīvot pie vectēva,
bet Preskotiem jārēķinās ar to, ka ne vienmēr var iegūt to, ko grib,
bet jādara tā, kā būtu labāk ģimenei.
Tagad kāp zemē un pabeidz matemātikas stundu.
Ja jaunajam mājskolotājam būs vēl viens nervu sabrukums...
-"Ja vilciens ar ātrumu 40 km/h..." -Kora?
-"...izbrauc no stacijas 8.00..." -Kora!
-Kad man to vajadzēs? -Kora?
Jā, tēvs.
Nelaime.
Mana kaklasaite.
Nē, par ciešu.
Padomā, Kora.
No dzelzceļa magnāta par gubernatoru.
Un kāpēc? Tāpēc ka...
-Preskoti nekad nepadodas. -Preskoti nekad nepadodas.
Malacis! Tiešām nevajag pielikt durvīm atslēgu?
"Ja vilcienam ik pēc 160 kilometriem jāapstājas, lai uzpildītu ūdeni,
cikos tas iebrauks..." Sveiks, Tom!
Priecājos, ka atgriezies, kundziņ.
Tom, mēs jau par to runājām.
Tu nelietīgi izmanto manu uzticību. Tom!
Durvīm tiešām vajag atslēgu.
Stāvi! Stāvi!
Nē, nē, nē!
Apstājies taču!
Kāpēc vāveres ir tik veiklas?
Vectēvs mani nositīs.
Dāmas un kungi, sveicu jūs šajā veiksmīgajā dienā,
kad sākas mana vēlēšanu kampaņa.
Es jums apsolu,
ka vadīšu štatu ar tikpat stingru roku, kā valdu savās mājās.
Es izbeigšu visas šīs... jukas?
Sveiki, vectēv!
Kūka.
Pirmajā lapā - tas ir labi, vai ne?
Parasti.
Ja kāds spēj neizgāzties ar vāveri uz sejas, tad tas ir vectēvs.
Agri vai vēlu viņam būs jārunā ar mums, vai ne?
Es domāju, kad sadzīs seja.
Vectēvam vajag mieru un klusumu, lai atkal iegrieztu kampaņu sliedēs.
Atgriezīsimies mājās vasaras beigās.
Kāpēc nevaram braukt uz māju pie ezera?
Kāpēc? Tā joprojām ir daļēji zem ūdens.
Kopā ar manām mīļākajām bērnības atmiņām.
Es jau atvainojos.
Tvinklsa kungs, kāpēc mūsu kupejā ir šie ļaudis?
Ļoti atvainojos, bet jūs kļūdāties. Šī ir...
Tvinklsa kungs?
Vai redzēji mazītiņo saitīti?
Izskatās kā saposies uz teātri.
Pagaidi. Vai tur, kurp mēs braucam, ir teātris?
Vai bibliotēka?
Vai zoodārzs?
Vai vispār kaut kas?
Lai ārpasaule paliek...
ārpusē, labi?
Kājas.
Lai gan pavadīsim vasaru mežonīgā vietā,
mēs neesam mežoņi.
-Kā tajā Miradro vispār ir? -Miradero.
Kā lai es viņu saucu?
Tu vari saukt viņu par "tēti".
Vai par "tēvu".
Vai par "Džimu".
Džims.
"Sveiki, Džim. Kā tev šos desmit gadus gājis, Džim?"
Ak, mīlulīt.
Viņam nemaz nebija viegli, kad nomira tava mamma.
Viņš iekšēji salūza un...
Kāpēc viņš nebrauca man līdzi?
Sirsniņ, viņš bija palicis viens mežonīgā vietā ar mazu bērnu.
Viņš rīkojās tā, kā uzskatīja...
Kā visi uzskatījām par pareizu.
-Šī nav tualete? -Nu, piedodiet!
Lakij!
Šī ir privāta kupeja!
Atvainojiet. Restorānvagonu slēgs pēc piecām minūtēm.
Šķiet, laiks iedzert tēju.
Nekusties.
Nākamā pietura ir Miradero.
Ak, nē!
-Hei! -Piedodiet.
-Hei! -Ei, priekšniek!
-Viņš atkal aiztiek mani! -Ko es izdarīju?
Kūka.
Paskatīsimies. Šokolādes, citronu...
Kokosriekstu!
Tu esi ļoti labs puika.
Jā, esi. Jā, esi!
Lakij!
Vietā!
Tu nejaukais šuneli!
Opā! Uzmanies, princesīt.
Kāds būs ļoti nelaimīgs, ja tu pārkritīsi pāri margām.
-Labāk netuvojies... -Atvainojiet.
-...savvaļas zirgiem. -Palaidīsiet, lūdzu?
-Lakij! Re, kur tu esi! -Kora, es...
Tu mani nobeigsi!
Esmu ārkārtīgi pateicīga, kungs...
Mani sauc Hendrikss, kundze.
Man vajadzētu piesiet tevi saitē. Un es to izdarīšu.
Acumirkli. Pagaidi.
DŽ. F. P. DZELZCEĻŠ
Atceries - uzvedies dabiski.
Uzvedies labi.
Esi tā, kas neko neaizdedzina.
-Lakij? -Piedodiet!
Esmu pārāk jauna, lai man būtu sirmi mati.
Neuztraucies. Viņš ļoti gaida tikšanos ar tevi.
Un esmu gatava saderēt, ka vasara paies daudz ātrāk, nekā tu domā.
Kas tā par smaku?
LAIPNI LŪDZAM MIRADERO
Piedodiet, kundze. Viņš spļaudās.
Neuztraucies, tante Kora.
Esmu gatava saderēt, ka vasara paies daudz ātrāk, nekā tu domā.
Ļoti asprātīgi.
Tas ir viņš?
Nē. Es viņu nekur neredzu.
Vai esam īstajā vietā?
Jā, diemžēl esam.
Palūkošu, varbūt viņš ir kantorī.
Nekusties, līdz neatgriezīšos.
-Vai dieniņ, esmu badā. -Kur ir krogs?
Jā! Es gribētu steiku!
-Neiekulies ķezā, princesīt. -Mēs neesam piekrastē.
Plāni mainījušies, puiši.
Klausieties. Mums beigusies nauda.
No vilciena redzēju zirgus, kurus pārdodot pietiktu biļetei tālāk.
Zini, kur ir nauda? Bankās.
Atceries, kā mums veicās iepriekšējā reizē?
-Ko es palaidu garām? -Kustieties. Pusdienas jānopelna.
Labi. Ejam uz krogu.
Šodien sacensības piedāvā...
Dāmas un kungi, ķēves un ērzeļi...
Ei, nāc atpakaļ! Atdod saldējumu!
-Aplaudēsim... -Domāju, ka esam pārinieki.
...Valentīnai
un Las Caballeras
de Miradero!
Ko piedāvā Preskota dzelzceļš un Greindžera aploks.
Staļļi ir tik smalki, ka jūs paši gribētu tajos gulēt.
-Fortūna? -Ko?
Mēs tevi gaidījām. Tu izskaties gluži kā tava māte.
Patiesi?
Jūs viņu pazināt?
Visi pazina Milagro.
Ņem. Tev to vajag.
Tavai mātei bija tieši tāda pati.
-Laipni lūdzu mājās, meitiņ! -Pagaidiet!
-Nākamā - Rietumu čempione... -Atvainojiet. Ceļu.
...un tēva sirds pavēlniece,
mana meita Prū Greindžere
un nepārspējamā Chica Linda!
Prū!
Viņas dēļ man jau 13 gadus griežas galva, tā ka esmu pieradis.
Zirgi tā spēj?
Labi, lielībniece. Mājas darbi nav jādara?
Fortūna Esperansa Navarro Preskota, tūliņ pat nāc šurp!
-Tante Kora! Tev tas jāredz. -Nākamā dalībniece.
-Šī smaka. -Pamielojiet acis ar šo ķēvīti.
Tās nevar būt garšīgas.
Ir nu gan veiklas kustības.
Un kāds nobeigums!
Palīdzēt, kundze?
Nemūžam.
Man žēl to dzirdēt.
Pasākumu piedāvā Ala Greindžera aploks.
Neticami.
Pameta mūs stacijā kā prastas klaidones.
Tu redzēji tās brīnumainās jātnieces?
Viena iedeva man lenti.
Man vajag tasi stipras tējas un sadedzināt šo kleitu.
Tante Kora, vai tu redzēji, kā mana mamma uzstājas?
O, jā. Es to nekad neaizmirsīšu. Viņa bija brīnišķīga.
Viņa prata kolosālu atmugurisko salto uz zirga.
Šķiet, mans kuņģis arī apmeta kūleni.
-Uzmanieties, kundze! -Pagaidiet!
Kungs?
Aizvedīsiet?
Jūs vajag aizvest?
Mani sauc Snipss.
Un šis cēlais rumaks ir Senjors Burkāns, mans pārinieks.
Kurp, kundzes?
Paldies, nē.
Bet, ja tu parādītu, uz kuru pusi ir Preskotu nams...
Par nieka peniju aizraušu vienā mirklī.
-Nē! Nē! -Iekāpt!
Nākamā pietura - Preskotu nams.
Labi.
Esam klāt! Vienā mirklī. Kā solīts.
Galamērķis ir tieši priekšā.
Vienu peniju, lūdzu.
-Labi. -Snips!
-Skaties, kur auļo! -Zaglēns!
Jūs neko neredzējāt. Lai patīkama viesošanās! Kā vējš!
Neuzmācies jaukajiem ļaudīm.
Ak, nē! Hei, stāvi!
Apžēliņ. Tu noteikti esi Lakija Preskota.
Man patīk tavi mati un kleita. Un kurpes!
Nezināju, ka var būt tik glītas kurpes. Drīkstu uzlaikot?
-Piedod manam brālim. -Labāk atvainojies man.
Ei, izbeidz! Neaiztiec matus!
Lūdzu. Esmu Ebigeila, un šis ir mans labākais draugs Bumerangs.
Sasveicinies, Bum.
"Priecājos iepazīties, kundze."
Es arī priecājos.
-...Ebigeila Stounas jaunkundze. -Vai. Mana kārta. Uz redzēšanos.
Ebigeila, tu nedrīksti mani te pamest.
Redzēsi, ka varu.
Lai tev veicas!
Šķiet, tas ēzelis apgrauza manu kleitu.
Viņa bija manā vecumā un sēdēja tik skaista zirga mugurā.
Tu zināji, ka zirgi prot iet atmuguriski?
Tas ir neaptverami.
Beidzot.
Civilizācija.
Džim?
Džim Preskot?
Džeims Preskot junior?
Džim!
Opā.
Kora?
Džim!
Lakij.
Neticami, ka esat klāt! Kā atbraucāt?
-Domāju, ka būsiet divdesmitajā. -Šodien ir divdesmitais.
Ā, pareizi. Tad viss ir skaidrs.
Māja nav... Es neesmu gatavs.
Dieva dēļ.
Jā.
Mājas, mīļās mājas.
Vienkārši kāpiet pāri. Jā, vienkārši...
Piedodiet par nekārtību. Ņemu darbu līdzi uz mājām.
Tas nav viss, protams.
Mēs ēdam tur un...
Gulēšana ir otrajā stāvā. Parādīšu tavu istabu.
Skaties zem kājām. Lai neuzkrīt uz pirkstiem.
Tīrs tērauds.
Drošākas nekā vecās plakanās sliedes. Daudz smagākas.
Dzelzceļa vadīšanas ēnas puses.
Netuvojies tām kastēm, Kora.
Sprādzienbīstamas.
Tātad...
šī ir tava istaba.
Ko teiksi?
Ļoti daudz zemeņu.
Tev patīk zemenes. Vai ne?
Jā?
Nu, labi. Agrāk patika.
Jā. Tu biji... tu biji tik liela.
Bet tagad tu esi... tu esi tik liela, tāpēc...
Pele! Pieskārās manai pēdai!
Ļaušu izkrāmēt mantas un iekārtoties.
Kur tu to ņēmi?
Sieviete rodeo uzdāvināja.
Las Caballeras.
Jāja kopā ar tavu mammu.
Pareizi. Jā, viņas teica, ka es izskatos gluži kā viņa.
Jūties kā mājās.
Gaitenī ir papildu palagi.
Dvieļi...
Jā. Tu tiešām...
izskaties gluži kā viņa.
Jā. Priecājos, ka esi atbraukusi. Man tevis trūka.
Kas tā par smaku?
Kora?
Te smird pēc veciem kartupeļiem.
Lai kas tas bija, nu ir sabojājies.
Mamma.
Džim, Džim, Džim.
Došos izpētīt apkārtni!
Jā. Droši vien laukā ir drošāk.
Trakāku zirgu neesmu redzējis!
Rāmāk, puis!
Uzmanies no astes!
Sargies, tas kož!
Tad kod pretī. Aiziet!
Šo zirgu tu nepievārēsi, Hendriks.
Pamēģini noturēt viņu mierā!
Paej malā.
-Lakija Preskota, vai ne? -Sveiki!
-Prū Greindžere. -Es zinu. Redzēju tevi rodeo.
Tu biji brīnišķīga.
Paldies, bet es izgāzos atpakaļgaitā.
Līdz svētkiem vasaras beigās satrenēšos.
-Ejam! -Pagaidi!
Šķūnis izturēs?
-Āmurgalvas! -Gan izturēs.
Kaut kādi āksti noīrēja aploku, lai iejātu jaunu savvaļas zirgu.
-Lai iejātu? -Nav tik traki, kā skan.
Zirgam noteikti ne.
Viņš iekoda man ūsās!
-Atkāpties! -Uzmanies!
Hendriks, uzmanies!
Par tevi dos lielu naudu.
Redzēsim, ko tu spēj.
Beidziet! Viņam sāp!
Jā, tas nav pareizi. Pagaidi.
O, jā!
Ak, tāds tu esi? Nu, labi.
Nu tu briesmīgi spārdies.
Hendriks, uzmanies!
Tprū, tprū, tprū!
Trakais zirgs.
Tevi pašu šodien iejās.
Jā, to mēs vēl redzēsim.
-Sveika, princesīt. -Uzmet viņam virvi!
Re, es tev teicu, ka šie zirgi ir bīstami.
-Tagad labāk teci prom. -Nogriez ceļu!
Kurš āmurgalva nepiesprādzēja seglus, kā nākas?
-Es ne! -Viņš!
Tukšpauri.
-Draņķa zirgs, tu reiz padosies? -Prom!
-Noķēru! -Plāni mainījušies, puiši.
Savaldīsim šo dzīvnieku, labi?
Es turu! Es turu!
Stāvi, milzi!
Ei, tprū, tprū!
Nezinu, no kurienes esat atbraukuši,
bet manā aplokā pret zirgiem izturas ar cieņu.
Ja nepatīk, ejiet prom.
-Skaidrs? -Jā, kungs.
Pilnīgi skaidrs. Protams, priekšniek.
Nedomājām, ka nespēsim to savaldīt, bet šis mustangs ir ļoti sparīgs.
Labi, puiši, šodien pietiks.
Ļausim zirgam atpūsties.
Stiprāk!
Atnāksim rīt,
kad viņš būs patīkami izslāpis.
Apburoši.
Puiši, es ātri vien sagatavošu šo zvēru darbam,
un tad dabūsim tik daudz naudas, cik vajag.
Atceries mani? Es braucu vilcienā.
Tu tiešām esi ļoti sparīgs.
Gribi, lai palīdzu to atkal pieliet?
Nu nē. Negribu, lai tu nosmērē kleitu.
Ko? Šo?
Nu, labi.
Pagaidi, es cenšos saprast.
Vāvere noskrēja pa kāpnēm, kamēr viņš teica vēlēšanu kampaņas runu?
Un uzlēca manam tēvam uz sejas?
Godājamajam Džeimsam Preskotam?
Jā, varbūt.
Neko smieklīgāku neesmu dzirdējis.
Jā.
Viņš paziņoja:
"Ģimenes devīze ir manas kampaņas solījums..."
"Preskoti nekad nepadodas."
Tad vāvere uzlēca uz sejas, un viņš iebrēcās!
Piedod, tante Kora.
Domāju, ka tā bija novēlota atmaksa
par ēdiena kaujām, ko mēs ar tanti Koru sākām, kad es...
Nesaprotu, par ko tu runā.
Šķiet, vienam vakaram stāstu pietiks, vai ne, Džim?
Nu, Lakij, kā tev gāja pirmajā dienā, iepazīstoties ar Miradero?
Lieliski. Es ieguvu draugus.
Es ceru, ka mēs būsim draugi.
Viens ir kautrīgs un mazliet mežonīgs.
-Mežonīgs? -Kā viņu sauc?
-Kur viņš dzīvo? -Viņu sauc...
Sparīgais.
Mēs iepazināmies vilcienā. Faktiski aiz vilciena.
Tu runā par to zirgu?
Par to, kas ir Ala aplokā?
Nē.
Ko "nē"?
Tu vairs netuvosies tam zirgam.
Nekad.
Bet kāpēc?
Sparīgais nav vainīgs, ka mamma nokrita no zirga.
Nē, nē. Tu nesaproti, ko runā.
Netuvojies tam zirgam. Nevienam zirgam.
Esmu paēdusi.
Labi.
-Pankūkas. -Brokastis.
-Manas iecienītās! -Labrīt!
Man negribas.
Lakij, ja dodies laukā, tu varētu izdarīt dažus darbiņus.
Labi.
Iešu pie saviem vīriem stacijā. Varbūt viņi gribēs pabrokastot ar mani.
-Tu nezini, ka mums ir pienākumi? -Atkal darbā guli.
Neliecies ne zinis.
Tēt, uzmanies!
-Piedod. -Sveika, Lakij!
Re, Lakija Preskota.
Kurp tu tā auļo?
Es... tante Kora sūtīja pēc pārtikas.
Esi paskrējusi garām. Pārtikas veikals ir tur.
Jā. Labi, paldies.
Atā, Lakij. Es pie grožiem.
Labi. Tikai nesaki mammai. Viņa mani noslānīs.
VEIKALS
Cikos pienāk pusnakts ekspresis?
Pusnaktī, nejēga.
Un apsardze - švakāka nekā mana opapa zobi.
-Tikai večuks ar lamu. -Neieredzu lamas.
Hei. Rāmāk. Rāmāk.
Viss kārtībā, puis.
Viss jaunais biedē, vai ne?
Domāju, ka būs labi. Uzticies man.
Hei, pilsētniece.
Ei, ei, ei!
Uzmanies! Viņš ir mežonīgs.
Jā, es satrūkos.
Jā. Tāpēc, ka viņš satrūkās no tevis.
Skaidrs. Piedod!
Piedod.
Nesteidzies.
Zirgi jūt tavu noskaņojumu.
Ja gribi, lai zirgs tev uzticas, viņam jāredz trīs lietas:
miers, pārliecība
un burkāni.
Izklaidējieties. Uz redzēšanos.
Esi izsalcis, draugs?
Jā, man arī negribas ēst, kad esmu dusmīga.
Tas ir kartupelis?
Nu un? Tas ir slikti?
Pamēģini kaut ko ne tik kartupelīgu.
Zirgi ir izvēlīgi. Lieli saldummīļi.
Paldies. Šis ir labāks nekā kartupelis.
Tev arī pietiks, draudziņ, neuztraucies.
Labi.
Varbūt šo...
Sparīgais?
Nekas. Nesteidzies.
Es nedēļu dziedāju Bumerangam, līdz viņš ļāva uzkāpt sev mugurā.
Tiešām?
Snipss teica, ka Bumerangs atļāva man jāt ar viņu,
lai es pārstāju dziedāt, tiešām nezinu.
Svarīgākais, ka tam vajag laiku.
Tā man netrūkst.
Uz redzēšanos.
O, jā!
Ak, nē! Nē.
Piedod.
Līdz pat šim brīdim
Domāju, ka atradusi esmu
Savu priecīgāko dienu
Savu laimīgo zemi
Un tad uzradies tu
Es pati esmu stipra
Jebkuru vētru izturēšu
Nekāda tumsa Man nav par baisu
Bet, lai cik labi man ietu
Es savā vientulībā zinu
Kopā ar tevi vēl labāk ies
Kā okeāns bezgalīgs
Mana mīlestība plešas
Kas tev padomā?
Es acis neaizvēršu
Līdz neizzināšu visu
Par tevi sīkumu katru
Es pati esmu stipra
Jebkuru vētru izturēšu
Nekāda tumsa Man nav par baisu
Bet, lai cik labi man ietu
Es savā vientulībā zinu
Kopā ar tevi vēl labāk ies
Ar tevi vēl labāk ies
Es pati esmu stipra
Nekāda tumsa Man nav par baisu
Bet, lai cik labi man ietu
Es savā vientulībā zinu
-Jā! -Jā!
Kopā ar tevi vēl labāk ies
Tev izdevās!
Kopā ar tevi vēl labāk ies
Labrīt!
Padosi zemenes, lūdzu?
Kopā ar tevi vēl labāk ies
Mierā, puis.
Viss kārtībā.
Mierā, puis. Mierā.
Es tev kaut ko atnesu.
Ar visu roku ne.
Hei.
Viss kārtībā. Viss kārtībā.
Mierā, puis. Mierā.
Hei!
Ak, tā tas būs.
Pamēģināsim vēlreiz.
Labi, puis, aiziet.
Sveika!
Ko tu dari?
Snips, man gandrīz izdevās.
Drīkstu dot padomu?
Vai man būs jāmaksā penijs?
Droši zini?
Vieglāk par vieglu. Tā es iemācījos staigāt.
Tētis turēja burkānu, un es sekoju viņam pa aploku.
Acumirkli.
Kas tur ir?
Mierā, puis.
Ak vai.
Uzmanies! Tas nav labi.
Lūdzu, nē!
Auļo kā vējš, Senjor Burkān!
Mierā, puis, mierā.
Varētu mazliet lēnāk, lūdzu?
Nē, ne jau tā.
Prātīgi! Prātīgi!
Oho, tu esi ķērusies pie lietas. Ļoti labi!
Kā lai apstājas?
Viņai vajag palīdzību! Aiziet!
Izskatās jautri.
Traki, bet jautri.
Teicu viņai, ka tas nenotiks, un mans vārds ir likums.
Es biju stingrs.
Meitas. Tīrās šausmas.
Uzticība jāiekaro pamazām.
Divi soļi uz priekšu, 50 atpakaļ.
Ja tikai tie netiek sperti tavā aplokā.
Kāda māte, tāda meita.
Es viņu pieskatīšu. Bet tie kovboji...
Šis Hendrikss šķiet redzēts.
-Sveiki! -Snips.
Tas savvaļas zirgs jūsu aplokā...
Jā. Kas ir ar to?
Pēkšņa vēja brāzma atrāva vaļā vārtus,
tā nebija mana vaina.
Lakija uzkrita zirgam mugurā, un viņi aizbrāzās uz kanjonu.
-Ko? -Tas nav labi.
-Nū, meitenīt! -Ātrāk, Bum!
Aiziet, aiziet!
Stāt. Pagaidi. Mums jāgriežas atpakaļ.
-Labi, ka viņu sauc Lakija. -Vai otrais vārds ir Ironija?
Lakij, apsēdies un turies ar kājām.
Vai vienkārši turies!
Un nekādā gadījumā neskaties lejā!
Par vēlu.
Nē! Lēnāk. Lūdzu.
Spars, tev jāapstājas!
Labi.
Vēlāk dabūsi daudz burkānu.
-Sveiki! -Ātrāk.
-Izpildīsim abrocīgo pacelšanu. -Ko tādu?
Uz divi saķer roku.
-Viens. -Divi!
Lec!
Es jāju ar zirgu!
Gandrīz nositos, bet es jāju ar zirgu!
Šeit to sauc par turēšanos ar zobiem un nagiem.
Bet sākums ir. Tu esi talantīga.
-Re, kur viņas ir. -Lakij! Tu esi vesela?
-Pirksti, seja. -Redzēji mani?
-Viss kārtībā. Tu esi vesela. Es arī. -Tas bija brīnišķīgi! Mēs auļojām...
-Viņa ir vesela. -Es redzu.
-...bija biedējoši, bet aizraujoši. -Vesela meitene.
Lakij, tev laimējās, ka negāji bojā!
Es gribēju pajāt tikai aplokā, bet...
Tu nedrīkstēji tuvoties zirgam.
Nāciet, palaidnes.
-Es lūdzu tikai vienu. Vienu. -Tas sanāca nejauši.
-Tu neklausi. -Bet...
Tu neklausi. Zirgs nepieder tev.
Tiem kovbojiem arī nepieder.
Viņam dara pāri, bet tev ir vienalga.
Mēs neesam pilsētā. Šeit ir cita kārtība.
Šī kārtība būtu jāmaina.
Tu nevari tā vienkārši atgriezties manā dzīvē un sākt komandēt.
Tu atgriezīsies pie vectēva. Tur būsi drošībā.
-Ko? Tas ir netaisni. -Iesēdināšu jūs abas nākamajā vilcienā.
Domāju, ka Preskoti nekad nepadodas.
Bet tu atkal atmet man ar roku!
Es cenšos sargāt tevi.
Piedod, ka apgrūtinu tevi.
Priecājies, ka nekas nav aizdedzies.
Varbūt tēvs kļūdījās, kad aizveda Lakiju no tevis.
Nē, pareizi darīja.
Es nespēju nosargāt viņas māti. Kā es būtu nosargājis viņu?
Milagro cieta nelaimes gadījumā.
Pats teici, ka viņa bija izpildījusi to triku simtiem reižu
ar aizvērtām acīm.
Bet viņa ir tik pārgalvīga!
Ābols no ābeles tālu nekrīt.
Šeit viņai nav droši.
Reizēm ir jāriskē, Džim.
Es tā darīju, un tas beidzās slikti.
Džim, esmu izdarījusi Lakijas labā visu, ko varēju.
Tagad viņai vairāk par visu vajag tēvu.
Viņai vajag tevi.
Es neizturētu, ja ar viņu kas notiktu.
Kora, es pats nesaprotu, ko daru.
Oho!
Spars.
Sveiks, puis.
Es zināju, ka mēs vēl tiksimies.
Hei!
O, tava ģimene.
Neuztraucies. Viss kārtībā.
Ceru, ka pietiks.
Lūdzu.
Viens ir īstajā lielumā.
Nekautrējies.
Sveiks, mazais drosminiek.
Kas noticis?
Labi, puiši, dzenam viņus kopā!
-Teicu, ka noķersim arī pārējos. -Lieciet viņus mierā!
-Tu ķer to! -Aiziet, puiši!
Jā!
Nē!
-Noķeriet visus līdz pēdējam! -Būs, priekšniek.
Ērzelis ir mans.
Spars!
Uzmani kreiso pusi! Gribēju teikt - labo!
Veicīgāk, aiziet. Kraujam iekšā.
-Jā! -Laimīgu ceļu, dāmas!
Ej, rāpies iekšā!
Tā nedrīkst!
Šajā vilcienā nav pirmās klases.
Jā, tagad es tevi noķeršu, puis.
Stāviet! Šie zirgi nepieder jums!
Tev nav nekādas daļas gar šiem zirgiem!
Bet paldies, ka atvedi mani pie tiem.
Uzmanies no ērzeļa!
Hendriks, jābrauc, ja gribam paspēt uz kuģi!
Plāni mainījušies, puiši. Trakais paliks.
Vācies nost!
Veicīgāk! Laižam!
Spars, pagaidi! Spars!
Spars.
Vieniem tas nebūs pa spēkam.
Labi, puis.
Sameklēsim palīgus.
Prū, palīdzi man.
Tātad tu gribi, lai mēs kāpjam zirgos, jājam visu nakti, apturam vilcienu,
pieveicam nelietīgu zagļu bandu un atbrīvojam savvaļas zirgu baru?
Jā, varbūt.
Lakij, tas ir neprāts.
Ja nemēģināsim, Spars vairs nesatiks savu baru.
Zini, ko ziemeļos dara ar zirgiem?
Nostrādina līdz nāvei.
Labi, es tev parādīšu, cik tas ir neiespējami.
Hendrikss ar vīriem brauc uz kuģi, kas stāv šajā ostā.
Viņi ir vilcienā, bet mēs ar zirgiem esam šeit.
Tas ir pārāk tālu.
Ja nu mēs jātu pa īsāko ceļu pāri šim lielajam spicumam?
Tas lielais spicums ir Heka kalns.
Zirga mugurā tam nevar tikt pāri.
Jājāj visu dienu un lielāko daļu nakts.
Pat ja mums tas, par brīnumu, izdotos,
kā dabūsim zirgus laukā no braucoša vilciena?
Ja vilcienam, kas brauc ar ātrumu 40 km/h, pēc katriem 160 kilometriem jāapstājas...
Tantei Korai taisnība! Man tas noderēs!
Ko?
Vilcienam ceļā jāapstājas uzpildīt ūdeni.
Ja jāsim pāri kalnam, panāksim vilcienu šajā uzpildes vietā...
Rīt dienas vidū.
-Kas ir Nožēlas grēda? -Labāk nestāstīšu.
Esmu dzirdējusi,
ka šajā apvidū uzglūn daudz briesmu.
Briesmas, no kurām atgriežas tikai veiksminieki.
Atgriežas?
Esmu dzirdējusi nostāstus.
Ēnās slapstās visnelietīgākie un visnežēlīgākie radījumi.
Neiedomājami radījumi!
Alnis, kas gaida.
Tikai viņš nezina, ko gaida.
Kā viņa...
Un zem tilta ir viltīga lapsa,
kas vienkārši sēž un ir viltīga.
Vēl ir oposums,
kas izklaidējas, dedzinādams sērkociņus!
Ebigeila, sargi karti!
Šķiet, Ebigeila cenšas pateikt, ka tas ir pārāk bīstami.
Ja nepalīdzēsiet man, mēs ar Sparu paši tiksim galā.
Zini, Prū, tev taisnība.
Mums tāpat neizdotos izglābt tos nabaga
nevainīgos, skaistos zirgus.
Jūtu, ka tiek pārkāpti noteikumi.
Ak vai.
-Hei, Lakij, pagaidi! -Lakij?
-Lakij, pagaidi mūs! -Jūs pārdomājāt.
Nē, es joprojām domāju, ka tā ir muļķība.
Bet...
mēs esam Miradero.
Un šeit mēs turamies kopā.
Paldies, draugi.
Pateiksies, kad būsim tikuši pāri lielajam spicumam.
Heka kalnam.
Jāpasteidzas, ja gribam rīt pusdienlaikā nokļūt ūdens ņemšanas vietā.
-Labi. -Mierā, puis.
Turi papēžus lejā, plecus atpakaļ,
skaties tur, kur gribi, lai viņš iet.
Jā, tikai ne tik...
-Tev sāksies krampji. -Zinu, zinu.
Pagaidi, Spars! Uzmanies!
Uzmanies!
Ja uzticēsies sev, zirgs arī uzticēsies.
Viņš sapratīs, ko tu domā, un jūs saplūdīsiet kopā kā viens.
"Kopā kā viens"! Mana mīļākā ceļa dziesma!
Kad ceļš kļūst smags Labi, ja blakus ir draugs
Kopā, kopā
Uzreiz vieglāk top Ja soļojam vienkop
Kopā, kopā
Iespiežu papēžus ciešāk Labākais draugs ir priekšā
Visdrošāk, ja blakus ir kāds Kam var uzticēties līdz galam
Mēs cits citu vērā ņemam Un kopā uz priekšu tiekam
Mēs esam kopā, kopā
Visi esam dzirdējuši, kā tu atbrīvoji no zoodārza pērtiķi.
Par plūdiem dzimšanas dienā.
Vai reizi, kad "nejauši" ieslēdzi matemātikas skolotāju skapī
un neprati izlaist laukā.
Par to man bija nepatikšanas.
Viņš tiešām tik daudz stāsta par mani?
Mans tētis reizēm izliekas, ka vajag uz tualeti,
lai pārtrauktu tava tēta stāstus par tevi.
Redzi? Es teicu, ka alnis gaida.
Re, kur ir. Šķērsosim tiltu
un tālāk augšā kalnā līdz ūdens ņemšanas vietai.
Vai tam tik ļoti jāšūpojas?
Viss kārtībā.
Piekartilti spēj izturēt milzīgu svaru.
Ak vai.
Ko nu?
Es izvēlos nenosisties, iekrītot kanjonā,
bet atgriezties mājās, kur tētis mani nositīs par šo gājienu.
Vienkārši padosimies?
Piedod, Lakij. Mēs mēģinājām. Tiešām.
Bet nekas cits neatliek.
Nē, pagaidiet. Es atradīšu citu ceļu.
-Nesteidzies. -Ko?
-Mēs ar Bumerangu pagaidīsim te.
-Ko? Ko viņa... -Ko?
Izcilajai Prū Greindžerei neizdosies neliels lēciens?
Man izdosies, bet mums ne.
Es varēšu.
Diez vai tā ir laba doma...
Lakij, pagaidi!
Labi, izskatās, ka mēs to darīsim.
Neskaties lejā, neraujies atpakaļ un uzticies viņam.
Lakij!
Lakiju neesi redzējusi? Jūtos vainīgs par vakarvakaru.
Droši vien kaut kur nolaiž tvaiku.
-Dod viņai laiku. -Es to meklēju.
Gan jau viss ir kārtībā, lai kur viņa būtu.
Lakij!
Lakij, vai tu esi mirusi?
Mazdrusciņ.
Man noderētu oposuma degošie sērkociņi.
Piedod, puis. Vajadzēja uzticēties tev.
Lakij, seko mūsu balsīm.
Ko lai es saku?
Kur ir tavi dīvainie stāsti, kad tos tiešām vajag?
-Man nepatīk spiediens. -Mierā, puis.
Es zinu. Es tev padziedāšu!
Tad nu tā
Starpbrīdis.
Pareizi. Atsperies!
-Aiziet, Spars. -Jā, tev izdodas.
-Uzticies un kusties reizē ar viņu. -Labi.
-Elpo. Atslābinies! -Mums izdosies.
-Jums izdosies! -Teicu "atslābinies"!
Uzmanīgi.
-Mierā, puis. -Izdodas.
Mums izdosies.
-Viņa var. -Domāju, ka viņai būs beigas.
Mēs nešaubījāmies par tevi!
Jā, tu vari!
Labi, labi. Jā!
Jā!
-Teicu, ka atradīsim citu ceļu. -Šis bija cits.
Tagad esam pārāk tālu kanjonā,
nav laika griezties atpakaļ.
Kāpsim augšā un novērtēsim, kur mēs esam.
Neko baisāku neesmu redzējusi.
Jā. Nav nekā baisāka par to.
Šī laikam ir Nožēlas grēda.
Es jau nožēloju.
Chica Linda! Uzmanīgi, meitenīt.
Labi.
Kur tagad ir jūsu labie padomi?
Lakij!
Esi bezbailīga, Fortūna.
Dzi, kā auka auro
Rau, kā ērglis augstumos lido
Skat, kā saule seju mīļo
Tici, ka atradīsi ceļu īsto
Un, kad nakts
Ir auksta un melna
Ejam.
Zini, ka uguns sirdī deg
Esi stipra
Labi.
Esi droša
Lai drosme rāda ceļu
Stāvi stalti
Apzinies, kas esi
Brīva sirds, brīva dvēsele
Dodies svabada nezināmajā
Un zini, ka tev ir viss, kas vajadzīgs
Lai būtu bezbailīga
Bezbailīga
Mīlu tevi, zeme!
Tik cieta, tik atbalstoša, tik mierinoša.
-Neticami, ka mēs to paveicām. -Mīlu tevi. Mums izdevās.
Ja mēs spējām to, tad spēsim visu.
Mēs atbrīvosim tavu ģimeni, Spars. Es zinu.
Vareni, Bumerang.
Tikai Lakija Preskota spētu saplūst ar savu zirgu uz Nožēlas grēdas.
Bez jums es to nevarētu.
Skat, ūdens tornis!
Neticami.
Mums izdevās!
Apmetīsimies uz kores.
Kad dienas vidū tuvosies vilciens, redzēsim to no tālienes.
Labi, bet atlikušo ceļu es iešu kājām.
Prū, tev ir diezgan laba balss.
-Jādibina grupa! -Nē.
Rīt izšķirsies mūsu liktenis,
bet šovakar dzīrosim!
Jā! Esmu izbadējusies.
-Ko? -Vai sejai pielipis zefīrs?
Jā, bet ne tāpēc es smejos.
Mēs šķērsojām Nožēlas grēdu. Mēs!
Jā, mēs paveicām neiespējamo.
Tīrais neprāts!
Pieņēmām kļūmīgus lēmumus.
Un rīt būs jācīnās ar bīstamiem bandītiem.
Nav smieklīgi.
Es zinu.
Vai mēs esam jukušas?
Bumerang P. Rugaini, nelien tur!
No šejienes redzamas visas Visuma zvaigznes.
Pavisam aizmirsu!
Esmu kaut ko uztaisījusi.
-Pa kuru laiku? -Ebigeila!
Draugiem veltītiem rokdarbiem laiku var atrast vienmēr.
P-E... Nē, pagaidi.
Prū, Ebigeila un Lakija. Draudzenes!
Nekad to neņemšu nost.
-Ak, mīkstsirdīgā Prū. -Ai, nu labi.
-Es zināju, ka patīku tev. -Pietiek.
-Nekad, nekad. -Tu nosmērē mani ar zefīru.
Kad ceļš kļūst smags
Labi, ja blakus ir draugs
Kopā
Uzreiz vieglāk top Ja soļojam vienkop
Kopā, kopā
Iespiežu papēžus ciešāk Labākais draugs ir priekšā
Visdrošāk, ja blakus ir kāds Kam var uzticēties līdz galam
Kuš! Vai dzirdat? Viltīgā lapsa.
Un viņas ģimene.
-Snips? -Sveiki, Greindžera kungs!
Karstākās ziņas? Tikai par vienu peniju.
Lakij?
Džim? Džim!
Kāpēc te ir tik daudz ogu?
Iestāstīju sev, ka, aizsūtīdams prom, sargāšu viņu.
-Pa ceļam izstāstīsi. -Bet ko es patiesībā centos pasargāt?
Jā, sargāt viņas.
-Tieši tas jādara. Nekavējoties. -Tik daudz zaudētu gadu.
Nevajadzēja laist viņu prom.
Jā. "Prom" ir atslēgas vārds. Meitenes ir prom.
-Ko? -Tāpēc tagad mums jāatliek
šis te viss... uz vēlāku laiku.
Kur prom?
Pāri Heka kalnam glābt savvaļas zirgus,
un, šķiet, lopu zagļi nozaguši arī vilcienu.
Lakija jāj pāri Heka kalnam? Zirga mugurā?
Kas, ellē, ir Heka kalns?
Kāpēc mēs te vēl pļāpājam?
Tu dzirdēji par vilcienu?
Es esmu vilciens!
Šis ir ātrākais vilciens pasaulē!
Man bija rezerves daļas.
Brauksim pakaļ mūsu bērnam.
Labi, atcerieties plānu.
Vispirms aizjāsim uz ūdens ņemšanas vietu
un pacienāsim viņus ar taisnīgu atmaksu.
-Jājam! -Pareizi!
-Jā! Uz priekšu! -Aiziet, Chica! Ātrāk!
Hei, mazā...
Aiziet, aiziet!
Uz trīs.
Viens, divi, trīs!
Jā!
Es tev rādīšu.
-Vai jūs redzat to pašu? -Spars?
-Ko tu neteiksi? -Spars, vilciens ir par agru!
Ebigeila, Prū, mostieties! Jāsteidzas!
Vilciens!
-Ak vai. Mosties, Chica! -Prū, nāc, jādodas!
-Stāt! -Izskatās, ka šodien man veicas.
Uzmetiet tam zirgam virvi!
Paldies par jauno tetovējumu. Tagad varēšu atdarīt ar to pašu.
-Nomierinies. -Nē! Neaiztieciet viņu!
Nekāp iekšā, Spars! Lūdzu!
-Nu, ātrāk! -Abrocīgā pacelšana!
Lakij!
-Tu nespēji palikt malā. -Aiziet, aiziet!
-Noķēru! -Turi stingri.
Nē, stāt!
Dabūjiet viņu iekšā!
Nu, ātrāk!
Pasteidzieties.
-Aši, aši! -Ātrāk, meitenīt, ātrāk!
Mazliet tuvāk, es uzlēkšu.
Labi. Lieliska doma.
Nē! Ko? Slikta doma!
-Ašāk, Bum. -Gatava?
Nē!
Spars!
Jā. Papriecājieties par saullēktu, puiši.
Pēdējais šajā zemē.
Mērķis ir rokas stiepiena attālumā.
Es reiz spēlēju dambreti un zaudēju visus kauliņus.
Visus kauliņus, bet tik un tā spēlē uzvarēju.
Šķiet, Ebigeila cenšas pateikt,
ka mums pazīstamo Lakiju nekas nespētu aizkavēt.
Kamēr Spars nav ievests kuģī, mums vēl ir cerības.
Neuzzināsim, ja nepamēģināsim.
Esam taču draudzenes, vai ne?
Ko teiksi, Preskota?
Šeit, dāmas.
Nezinu, kā jūs,
bet es ātrāk gribu sajust saujā auksto, cieto naudiņu.
Lūdzu jaunajās mājās.
Es jau jūtu, kā pārēdīšos steikus.
Hendriksa kungs, kapteinis esot gatavs ceļam.
Ātrāk taisāmies prom.
Kāpiet augšā! Aiziet!
-Re, kur viņi ir! -Kur ir Spars?
-Zaļajā vagonā. -Kustieties!
Aiziet!
Apžēliņ, kas tur ir? Degunradzis?
-Lūdzu. -Hei! Aiziet, aiziet!
Labi. Mierīgi...
Sedziet mani.
Šis ir pēdējais.
Sveiks, draugs.
Chica Linda, uz priekšu.
-Dodiet ceļu. -Nū, Bumerang, nū!
Hendriks!
Tas skuķis nekad nepadodas? Tieciet no viņas vaļā.
Lūk, tā!
Veicīgāk, aunapieres!
Nē!
Paskatieties tikai.
Kāda neraža, velti esat mērojušas tik tālu ceļu.
Gandrīz asaras sariešas acīs.
Tu esi jokupēteris, priekšniek.
Ļoti daudz naudas.
-Stāvi! -Jā, kungs.
-Nē, nekā nebija. -Pašam nekā nebija!
Mans sešus gadus vecais brālis ir ātrāks par tevi.
-Uzmanies! -Īstais vakars peldei.
Viņš arī smaržo labāk.
Ebigeila?
-Viņa ir ķerta. -Dulla muša.
Vai viņa domā to, ko es domāju?
Es tā domāju.
Labi. Esi gatavs?
-Lakij? Lakij? -Nav labi.
-Lakij! -Ak, nē!
Lakij!
Nespēju skatīties!
Domā, viņa man arī tā iemācīs?
Teicu, ka ar viņu ir jautri.
Hei!
Lakij!
Kora, vai esi paņēmusi līdzi peldkostīmu?
Ak kungs. Džim.
Uz priekšu, bruņurupuči!
Noķersim viņu.
Atrodiet meiteni.
Atrodiet viņu!
Labi, sātana zirgs, tikai rāmi un lēnām.
Jā, es tevi iemācīšu uzvesties!
Nekur tu neiesi.
Tu kaut ko meklē?
Malacis.
Man tik daudz nemaksā!
Rāmi un lēnām.
Nekur tu neiesi, puis.
Uzdejosim tango.
Stāt! Stāt!
-Kāpēc tu esi tik uzmācīga? -Spars!
Mierā, puis, mierā.
Esmu šeit, puis. Mierā.
Peldi nu mājās, meitenīt.
Jūs pirmais!
Nāc nu, noķer mani. Nē, nē, pagaidi.
Nē! Nē, nē, nē.
Mierā, Spars. Viss kārtībā, puis.
Uzticies man.
Kora, airē. Nē, airē, Kora. Airē.
-Lakij! Lakij, nē! -Mēs esam šeit!
Lakij! Lakij, nē!
Ak, nē!
Spars!
-Lakij? Kur viņa ir? -Lakij!
Spars!
Lakij!
Aši! Ķeriet viņu ciet!
Spars, kur tu esi?
Es tevi turu, Lakij. Nelaidīšu vaļā.
Bumerang!
-Kur tu skriesi? -Es viņu turu!
Uzmanieties, puiši.
Tēt!
-Ak, tēt... -Ak vai. Bija patīkama iepazīšanās.
Vai man būs mājas arests?
Jā. Uz mūžu.
Un tavi vecāki arī grib runāt ar tevi, jaunkundz.
Skaisti, Lakij! Jā! Tev izdevās!
No kāda veiksme tikko novērsusies.
Jā, no tevis.
Hei!
Skrien!
Laidiet vaļā.
Lieliski, mazulīt.
Prū, palīdzi man.
-Lakij? -Zinu.
Es pārkāpu noteikumus.
Tavu vienīgo noteikumu.
Piedod.
Nē. Nē. Nē. Lakij, piedod tu man.
Vajadzēja zināt, uz ko tu būsi gatava, lai glābtu Sparu.
Tava mamma būtu rīkojusies tāpat.
Es ļoti lepojos ar tevi.
Tagad ej un pabeidz iesākto.
Tu arī esi Preskota,
un Preskoti nekad nepadodas.
Paldies, tēt.
Tu labi airē, Kora. Tev ir stipras rokas.
Sargā viņu.
Bērni mūsdienās tik ātri izaug.
-Uzmanieties. -Gaidīsim rīt uz vakariņām.
Un nemeklējiet bīstamus īsākos ceļus.
Neko nesolu.
Es dzirdēju.
-Jājam! -Aidā!
Jā, aidā!
Jā! Mums izdevās!
Pavasaris ir klāt
Seko manai krāšņajai dziesmai
Ieritinies blakus pie uguns
Es gandrīz gāju bojā.
Skaties uz ceļu, Ebigeila.
Atkal uz savu roku
Tev jāatgriežas mājās
Atkal uz savu roku
Oho! Paskatieties.
Viss. Tālāk ir tikai mežonīgi plašumi.
Nu ko, Spars...
man laikam jādodas.
Tu esi vajadzīgs savam baram.
Piedod, puis, bet es nevaru tev sekot.
Es esmu vajadzīga savam baram.
Paliec bezbailīgs, drosminiek.
Atā, mamma. Rūpējies par mazulīti.
Teicu - nepaspēsi ne attapties, kad vasara būs galā.
Mēs tagad biežāk brauksim ciemos.
Svētkos un nākamvasar.
Bet šovakar vēl būs lielie svētki.
Tētis droši vien nevar saprast, kur esam palikušas.
Nez, kura piestāvētu Miradero svētkiem?
Es tevi saprotu.
Saldējums! Pērciet saldējumu! Par vienu peniju.
Hei, tu apēd visu preci!
-Tēt? Esam šeit! -Senjor Burkān!
-Pagaidi mani! -Mammas kleita.
-Es nevaru tik ātri paskriet! -Tev piestāv.
Vajadzēja mazliet iešūt.
Drīkstu piedāvāt savu roku, senjorita?
Nemūžam.
Varbūt pieļausiet izņēmumu?
Nu...
Šī bija tavas mammas mīļākā vieta.
Kāda viņa bija?
Viņai trakoti garšoja zemenes, tāpat kā tev.
Viņa bija nemiera gars.
Nepazinu nevienu drosmīgāku par viņu.
Līdz uzradies tu.
Es nepaspēšu izstāstīt tev visu par mammu, pirms tu dosies mājās.
Ja vien nenolemsi palikt.
Es esmu mājās.
Jā, esi!
-Tēt, tev lieliski sanāk. -Šķiet, mans zirgs dejo labāk.
Solis, solis, sasit plaukstas.
Atvainojiet. Paklausieties visi.
Vēlos pavēstīt ko svarīgu par savu meitu.
-Ko tu dari? -Viņa paliek!
Šī dziesma veltīta tev, Lakij.
Tava mamma to dziedāja daudz skaistāk, bet laipni lūdzu tevi mājās.
Dzi, kā auka auro
Rau, kā ērglis augstumos lido
Lakijas tētis dzied ļoti slikti.
-Pienes mani tuvāk. -Labi, galapunkts.
-Jādibina grupa. -Nē.
Esi stipra, esi droša
Lai drosme rāda ceļu
Ja tu paliec, tad es arī.
Brīva sirds, brīva dvēsele
Dodies svabada nezināmajā
Bravo, Fortūna!
Un zini, ka tev ir viss, kas vajadzīgs
Hei, Preskota!
Tu paliec Miradero!
-Draudzenes uz mūžu! -Jā!
-Nāciet! -Žēlīgā debess, Lakij!
Ja tu paliec, tev vajadzēs zirgu.
Tulkoja: Dace Andžāne