Bliv venligst siddende.
Kærligheden til frihed.
HILSNER FRA WALT DISNEY WORLD
KUN FOR DE MEDVIRKENDE
Sydcaliforniens ørken.
Et barskt, goldt og tørt område
uden andet end appelsinsaft
fra nogle ret saftige appelsiner.
Men i 1950'erne, her i den brutale sol i Californien,
strømmede en idé ud af sandet.
En idé, der hurtigt blev til en rivende strøm,
som hurtigt blev til en tropisk flod.
Vi forlader civilisationens sidste forpost
og sætter kurs mod Amazonas' øverste egne.
Jungle Cruise har navigeret det tropiske farvand i næsten 70 år,
og genskaber elefanter, flodheste, krokodiller, giraffer,
piratfisk, løver, næsehorn, aber, eksotiske planter, kampesten og…
…sten?
-Okay. -Ja, der er han.
Redder verden med Emily Blunt i en film
inspireret af en af Disneylands mest udfordrende attraktioner.
Jeg er ikke bange.
Hvorfor skulle du være det?
Disneys Jungle Cruise er respekteret for holdet af skippere,
som leverer knivskarpe vittigheder…
Jeg vil gerne vise jer noget planteliv.
…og finkulturel humor…
Tag så mange billeder, I vil.
De har alle snabler på…
…også kendt som…
Farjokes.
Jeg elsker ordspil.
Vi fornægter det.
Men mest af alt
er Jungle Cruise klassisk Disneyland, når det er bedst.
Men før vi går om bord og undersøger,
hvordan et fugtigt, tropisk økosystem endte i Sydcalifornien…
Ja, et besøg med båd til afsides, eventyrlige steder i verden.
…og andre Disney-parker i verden…
skal vi tilbage til den tørre ørken i starten af 1950'erne,
hvor en fyr ved navn Walter Elias Disney fik lidt af et ry
som dyreelsker.
-Hej Minnie. -Ikke den søde, tegnede slags.
Sød, lille kanin.
Vi taler om dyr med dræberinstinkter,
som aldrig går med jakke eller bukser.
Vores historie begynder med Walts kærlighed til dyr i alle størrelser.
Og fascinationen voksede, da han drev et succesfuldt tegneseriestudie
og stræbte efter animationsperfektion.
Vi vidste, at for at bevare dyrenes charme
skal tegningerne fange de levende dyrs
naturlige bevægelser og udtryk.
Vi har studeret film af vilde dyr,
der lever i deres naturlige form.
Med tiden tilføjede vi mange optagelser af vilde dyr til vores research.
Og ved at gøre det
opdagede Walt ikke kun, hvordan man bygger bedre Bambier,
han ville heller ikke lade resterne gå til spilde,
især ikke de gode optagelser.
Det ene har altid ført til det andet, og Bambi var ingen undtagelse.
Optagelserne af dyrene gav et uventet udbytte.
Der er mange potentielle dyredokumentarer.
Det handlede om at nyde storheden og værdsætte naturen og rigtige dyr.
Da indså Walt, at han nemt kunne blive…
En live-filmproducer. Således begiver han sig ud på sit første True-Life Adventures.
Med disse optagelser kunne Walt lave en dokumentarfilm.
Sælsomt underskrevet…
En historie om Sæløen.
…og leveret.
Den kan vinde en Oscar, bedste korte dokumentar,
og det blev starten på 13 True-Life Adventures,
otte af dem vandt Oscars.
Ja, det er sandt. Walt havde flere smokinger end en pingvinkoloni.
De er altid pænt klædt på.
Og dermed var Walt Disneys ry forseglet,
ikke bare som en Oscar-vindende animationsinstruktør,
men som en legitim naturdokumentarist.
ET ÆGTE EVENTYR EN WALT DISNEY-PRODUKTION
Men Walt ville bryde forsælningen…
Nej, den virker ikke.
…med endnu et ægte eventyr, han havde arbejdet på derhjemme…
Forældreskab.
Det startede med en far med to døtre,
der tænkte over, hvor han kunne tage dem hen,
hvor han også kunne more sig med dem.
Der er en historie om, at han tog til Griffith Park
og fejrede sin fars dag med sine døtre.
Walt sad på bænken og fodrede egern med nødder
og så sine piger køre på karrusellen.
Jeg følte, at der skulle bygges noget,
en slags forlystelsespark,
hvor forældrene og børnene kunne more sig sammen.
Vi ved alle, hvad idéen viste sig at blive.
Sådan. Lige her.
Disneyland.
Og fra den første tegning af Disneyland
til næsten alle siden,
indeholdt Walts vision for parken en eksotisk jungleflod,
som drejede rundt på kortet.
Grunden til, at han skabte Jungle Cruise
var, at han ville skabe en oplevelse for folk,
som ikke kunne rejse jorden rundt dengang,
og bringe andre dele af verden ud til folket.
-Ja. -Han elskede idéen om
en rejsebeskrivelse af alle disse eksotiske vandveje i verden,
så han kunne vise sine gæster noget rigtig godt.
Og husk på,
internationale rejser til eksotiske destinationer var ikke så nemme dengang.
Få mennesker tog til Afrika.
Meget få så, hvordan flodheste var i vandet.
Yndefulde?
Men indtil 1954
var Walt Disneys mund fuld af snak.
Walt havde kun et udgangspunkt for en eksotisk bådtur,
blot et år til at bygge Disneyland, og et meget tørt sted at gøre det.
Vi får i gennemsnit 30-35 cm regn i ørkenen.
Men Walt Disney Company var fyldt med talent.
Walt henvendte sig til en fyr, som var god med det våde element.
Hvis man ser på Harper Goffs design til Walt,
Nautilus til En verdensomsejling under havet,
var han en produktiv designer.
Harper var en af de første opfindere.
Han skabte de tidligste koncepter
af det, der skulle blive kendt som Jungle Cruise.
Men Harper lod sig ikke inspirere af havets dyb.
Jeg kunne lide Afrikas dronning.
Han så meget potentiale
i en film om en sur kaptajn med tvivlsom hygiejne
sejlende i Ulanga-floden Østafrika
med syn, farer og bademuligheder undervejs.
Afrikas Dronning var et godt sted at starte.
Med tryk på "start", for før de nåede hertil,
måtte de starte her eller måske der.
DISNEYLANDS KONTORER
Det skulle gå hurtigt, så Walt samlede sit hold
og delte detaljerne om sin vision for Jungle Cruise.
Walt, han tog dig med på krydstogt verbalt,
og han gik virkelig op i det.
Så prøvede hans kunstner at visualisere, hvad de hørte ham sige,
og vi formede det, så det kom ud som en tegning på papir.
De endte med et krydstogt,
som ikke blot flød ned ad floderne i Østafrika,
men, du ved, alle jungler i verden.
Vi har ting fra det sydlige Stillehav og fra Afrika.
Vi har ting fra forskellige dele af verden.
En verden væk fra Anaheim, men ikke længe,
for da Disneyland-byggeriet startede…
Bulldozeren er klar til at grave ud til floden.
For at dirigere bulldozerne, der skar en jungleflod i den knastørre jord,
brugte Harper Goff teknologiens præcision fra 1950'erne.
Harper Goff samler en pind op,
og han tegner hele omridset af en af flodbredderne,
og når han er færdig,
går han tre-fire meter til den anden side,
og på den anden bred,
får han bulldozeren til at grave derfra.
Og arven efter Harper Goffs kraftfulde pind,
ikke en rigtig pind,
kan stadig ses i dag.
Jungle Cruise var selvfølgelig en stor opgave,
fordi vi fører en jungle ind på landbrugsjord.
Det er en overvældende opgave. Så til denne verdslige udfordring
gennemsøgte Walt hele baghaven,
hvor han fandt landskabsarkitekten Bill Evans,
der hjalp Walt med at anlægge et legetøjstog til sit eget hus.
Bare rolig. Det er en sløjfe. Han kommer tilbage.
Nu var det fuld fart fremad på et meget større projekt.
Bill Evans, der var vores landskabsarkitekt,
skulle fylde Disneyland med så meget landskab som muligt.
Det var en slags jobtræning.
Mange af disse ting var ikke gjort før.
Der var ingen tid at spilde.
Jungle Cruise var den første attraktion, de begyndte at udgrave…
Sælen?
-…i parken. -Ja, klart.
De begyndte med Jungle Cruise lidt tidligere
for at få en ekstra vækstsæson for alle træerne.
Der blev gjort meget for at sikre, at området omkring Adventureland
blev plantet tidligt og tæt for at skabe kulissen
til de Adventureland-historier, vi ville fortælle.
Men træer tager tid. Det er noget, man ikke kan forfalske eller forcere.
Men selvfølgelig begyndte de ikke helt fra bunden.
De ville bevare så mange af de originale træer som muligt.
for jo mere de sparede op,
desto mindre behøvede de at gå ud og købe.
I en bølge af farverig bevarelse…
De mærkede træerne. De røde skulle bevares, de røde ryddes.
Men, selvfølgelig…
Bulldoze-operatøren var farveblind.
Han jævnede alt med jorden.
Til hans forsvar står det sort på hvidt…
Men Bill havde desperat brug for træer.
Han tog rundt i de forskellige kvarterer i Anaheim
og i Californien,
og købte folks træer og eksotiske planter bare for at få dem ind.
Og et af de træer blev endda en mindre berømthed
kendt som Dominguez Palmen.
Mine bedsteforældre fik palmetræet i bryllupsgave.
Så da Walt købte grunden til Disneyland,
vidste han, at træet havde sentimentale rødder.
Walt lovede, at vi ville passe godt på den.
Vi hentede den på parkeringspladsen
og plantede den her.
Den var i Jungle Cruise-attraktionen, og de flyttede den.
Den blev flyttet anden gang under udvidelsen og placeret i køen.
Jeg kan stå i Adventureland og se det.
Det er et stort træ.
Det var en.
Men Bill var desperat og begyndte at lede
ved de nybyggede motorveje i Sydcalifornien.
De planlagde at køre på Motorvej 5
lige forbi det sted, de valgte.
Bill samlede næsten alt op.
Motorvejene gik gennem forstæderne
i Los Angeles-området
og gjorde det muligt at redde mange træer,
som vi ellers ikke kunne have fundet.
Vi rev dem bogstaveligt talt ud af bulldozerens kæber.
Vi ankom dagen før, de skulle rives ned.
Pak dem ud og tag dem med til Disneyland.
Jeg kunne sige træ efter træ:
"Det her var Santa Monica-motorvejen, det er Pomona-motorvejen."
Men at lave én jungle
ud af storbyjunglens rester,
selv dét var ikke nok.
Bill rejste rundt i hele verden
for at samle frø til den utrolige jungle.
Og det mest eksotiske af dem alle,
det er berømt for sin sjældne, søde frugt og lækre nektar.
Ja, appelsiner.
Nogle af de reddede appelsintræer havnede i junglen.
Og de blev placeret på hovedet,
fordi rødderne ligner et eksotisk træ,
og de sørgede for noget af buskadset til Jungle Cruise.
Selvfølgelig var buskadset kun kulissen
til en eksotisk flod fyldt med dyr, der endnu ikke er fyldt.
Her er en fyr, der kører en Rambler stationcar i grøften
og sagde: "Det her bliver Jungle Cruise."
Hvordan går det?
"Løverne vil springe ud her."
Og hvis du kigger over på den bunke jord, er der en flok hyæner."
Med lidt fantasi kan man sige…
"Wow, det er virkelig sejt."
Men hvor kommer løverne og hyænerne fra?
Motorvej 5 Syd, ligesom træerne? Det var usandsynligt.
Walt ville have rigtige dyr i Jungle Cruise.
Det er en spændende mulighed.
Det blev hurtigt opdaget, at…
…det ville føre til en ikke så spændende tur for vores gæster.
For uanset hvad I har hørt, sover løven ikke altid om natten.
Dyr kan lide at sove om dagen.
Hvordan får man dem til at blive udenfor, så folk kan se dem?
Det er et spørgsmål, der kun kan løses på en måde.
De indså, at de måtte lave kunstige dyr,
Sådan kunne man have flodheste foran sig hele tiden.
At lave nok flodheste og kunstige dyr
til at fylde en jungle og en flod?
Det var aldrig gjort før.
De opfandt teknologien helt fra bunden.
Minus selve jorden.
Men Walt havde en fordel. Otte fordele, faktisk.
Vores arbejde med tredimensionelle figurer begyndte,
da vi skulle bruge en kæmpeblæksprutte til vores film,
"En verdensomsejling under havet".
Filmen kom på tv sidst i 1954 og var en filmisk triumf.
Så endnu en gang kom smokingen frem, og Walt vandt to Oscars til i 1955.
Timingen fungerede godt for Walt
og det nu arbejdsløse Oscar-vindende special effects-hold.
Alle special effects-folkene,
der havde lavet mekaniske effekter til film,
blev hyret til at lave levende dyr til Jungle Cruise.
Men den nyeste teknologi i 1955
var lidt anderledes end i dag.
Vi fik hjælp af mange nye plastmaterialer i skabelsen af jungleuhyrerne.
De første robotter i parkerne sammenlignet med animatronics,
som vi har i parkerne nu…
…er meget primitive.
De lavede primater, men alligevel.
De var helt sikkert mekaniske.
Man kunne se leddene i deres ansigter og kæber.
Og her er hvorfor.
Animatronics var hydrauliske.
Hydraulik betyder, at de havde olie under højt tryk,
som bevægede leddene og den slags.
Og som i mange pressede situationer hjælper det at gemme sig bag en busk.
Næsehorn kan være næsehorn.
Den kan være bag krattet, og giraffen kan være…
…selvom han ikke har sine ben,
spiser han måske trætoppene.
Giraffen knejser over dem alle.
Det er svært at skelne ham fra vores mekaniske version.
Afhængigt af hvilken vinkel man ser ham fra.
Men ikke alle dyr kunne lure i buskene.
Den mest sofistikerede animation var flodhestene.
Vi vidste, at dyrene ikke kunne gå.
For de måtte sidde fast på noget.
For at finde ud af det tog filmproducenterne tilbage til studiet.
Til akvariet, vi havde bygget
til ubåden i En verdensomsejling under havet,
gik en enskinnebane under vand.
For at bevare illusionen
er vandet farvet grumset grønt
for at skjule udvalget af mekanik,
for de bedårende, autentiske ører vrikker ikke af sig selv.
Men de vilde bæsters udseende
blev mere end opvejet af den lyd, de lavede,
hvilket Walt Disney selv opdagede.
Walt Disney havde tilbragt så meget tid i parken, at han ville sove der.
Første gang han prøvede, kunne ingen finde kontakten
til at slukke for alle junglelydene.
Han klagede over, at han ikke kunne sove.
Han måtte blive oppe hele natten,
for det var lige så slemt som at være i en rigtig jungle.
Kortet minder os om, hvor godt Jungle Cruise er skjult,
for her er Walts lejlighed, og her er Jungle Cruise,
lige når man går i parken og står bag en sovende Walt.
DISNEYLAND BRANDVÆSEN
Det er værd at bemærke,
at Walts lejlighed ligger over brandstationen…
Nå, men Walt kunne snart slappe af,
for åbningsdagen i Disneyland nærmede sig hastigt.
Få dage før Disneyland åbner,
vil vi opdatere jer om, hvad der er sket,
og lade jer dele glæderne og bekymringerne i kampen mod tiden.
Junglen havde vokset i et år, så alle planterne begyndte at gro.
Floden var delvist fyldt, og bådene var på vej op.
Walt Disney var selvfølgelig med på jomfrurejsen.
Det var verdens største legetøj for verdens største barn.
Og Jungle Cruise var bare et sejt actionfigursæt,
du kan lege med.
Flot vandfald. Men hvor er alle dyrene?
De installerer stadig elektromekaniske dyr,
der er derovre.
Han ved, at det er i sidste øjeblik.
Den 17. juli er bekymringen, om det ser godt ud for tv-seerne.
Og dette tv-publikum var vigtigt, fordi parkens succes
afhang af et godt førstehåndsindtryk.
Millioner af mennesker så på.
Presset må være enormt på ham.
For glem ikke,
Walt byggede ikke kun en jungleflod i en klassificeret ørken.
Han byggede også et slot, flyvende elefanter,
falske piratskibe,
et fungerende dampskib, små biler der kører rundt,
på kun et år.
Det er forståeligt, at…
Alle siger: "Hvad fanden tænker du på?"
Det her selvfølgelig. Da vindebroen endelig blev revet ned den 17. juli 1955,
kom disse radiopionerer, og deres…
Niogtyve kameraer, masser af hold.
-…og en… -Ronnie Reagan?
…gemte det bedste til sidst.
Walt, vi har vist været overalt, ikke?
Det håber jeg. Det ved jeg ikke.
Har vi ikke overset noget?
Det ser sådan ud.
Et helt land?
Adventureland.
Det er min favorit. Lad os gå derover.
Vi står foran begyndelsen på et sandt eventyr…
Ja, et ægte eventyr. Måske det største af dem alle.
Så er vi vist klar. Tak, kaptajn.
Du kan tage den af.
Vi er klar til en tur ned ad verdens tropiske vandveje.
I kan ikke tro det, folkens. Farverne er helt utrolige.
Bredderne er fyldt med sjældne træer og eksotiske blade
fløjet hertil fra fjerne egne af verden.
Og motorvejene. Men det virkede!
Tv-udsendelsen af Disneylands store åbning på ABC
tiltrak omkring 90 millioner seere.
Det var det største direkte tv-show indtil da.
Det er ret utroligt
i betragtning af, at USA kun havde 170 millioner indbyggere.
Publikum er mennesker ligesom dem. Tilskuerne er dem.
De ser sig selv være der.
Det er dét, den første udsendelse gør,
at man er der, hvor man gerne vil være.
Og den første udsendelse i Disneyland,
selvom den var akavet…
…viste, at Walt Disney havde skabt noget helt utroligt.
Og efter bare et års vanvittigt arbejde
løb nu en eksotisk flod gennem det tørre Anaheim-landskab,
og Walt kunne endelig få en god nats søvn.
Og gøre sig klar til dag to.
I de følgende uger var Disneyland byens hotteste sted.
Og rygtet om det eksotiske Jungle Cruise havde spredt sig.
Ligesom dokumentarserien den blev inspireret af,
var Jungle Cruise fyldt med eksotiske dyr og interessante fakta
fortalt af ikke-robotiske kaptajner,
som sejlede på Jungle Cruise,
de taler også til 30 spændte gæster per båd.
Rolig, folkens. Pas på krusningerne forude.
Kaptajnerne var mere på udkig efter chefen.
Walt kom ofte om bord og skabte røre i båden.
Walt tog på Jungle Cruise.
Kaptajnen var meget nervøs…
…fordi han havde Walt Disney i sin båd.
Hej, Walt.
Han sejlede rekordhurtigt.
Han fløj gennem junglen med fuld fart på det hele.
Han kaldte på mig og spurgte: "Hvor lang tid tager turen?"
Han vidste, at dengang var det 7,5 minutter.
Han sagde: "Min varede fire minutter."
Jeg håber, I nød det.
Han sagde: "Hvad ville du sige til at gå i biografen,
og de klippede den midterste spole ud af billedet?"
Han sagde: "Vi må lave en fantastisk tur,
et konsekvent show, uanset hvor lang køen er."
Derfra satte lederne små vækkeure i alle bådene,
så kaptajnerne skulle time deres ture.
Alle lærte og vænnede sig til det.
Næste gang Walt tog på Jungle Cruise,
sejlede han som normalt, men han sagde ikke et ord.
Hvilket er en kompliment i Walt Disneys verden.
Sådan får man hans godkendelse.
I dag bruger skipperne bare vartegn til at time turen.
Styringen styres udelukkende af et undervandsspor.
Det forklarer præcisionen med én hånd.
Lidt for tæt på.
Så lad os stoppe her,
for enhver, der har været på Jungle Cruise de sidste 30 år,
ville nok huske tingene lidt anderledes.
Jungle Cruise, vi kender i dag, er ikke det Jungle Cruise, vi startede med.
Walt ville have Jungle Cruise til at være mere seriøs.
Selvfølgelig.
Walts True-Life Adventures var slet ikke sjove.
Men de tilføjede lidt spænding her og der.
Pas på den store pyton.
Vi nærmer os dem nu,
de enorme alligatorer.
Pas på hænderne. Pas på hånden. Åh.
Når man tænker på, hvor vådt det er,
var Jungle Cruise tør og informativ…
Det er et dyr uden stemmebånd.
…lærerig…
Nu er vi på Mekong-floden i Cochinchina.
…og absolut uden humor.
I den tropiske regnskov har hvert træ en brystbuket.
Det er en misforståelse, at der ikke var humor
i starten af Jungle Cruise.
Vi har en kopi af det første manuskript, og der er en joke i.
Hvis du holder øje med bredden,
kan man sige, at man har haft et nikkende møde med en giraf.
Det er ikke en god joke, men det er en joke.
En, der måtte fortælle så dårlige vitser, var Ron Dominguez,
som ikke kun fik sine bedsteforældres træ plantet,
men denne dreng fik også et job.
Man havde et grundlæggende manuskript, og nogle gange smed man sine egne ting i.
Ingen er inviteret til denne families middag.
Når man ser tilbage, var det nok ret plat.
Efter cirka fem år med Disneylands operation
overhørte Walt efter sigende en mor, der ville droppe turen,
fordi hun havde prøvet den før.
Det øjeblik inspirerede Walts nye filosofi.
Så længe der er fantasi tilbage i verden,
bliver Disneyland aldrig færdigt.
For at bekræfte sin mistanke
gik Walt til sin sjoveste ansatte, som i høj grad var ansvarlig for,
at så mange af Walts film var sjove og bedårende.
Selvom han var en animationslegende,
opdagede Marc Davis et stort problem med Jungle Cruise.
"Det er ikke sjovt." Han sagde: "Hvad?"
Han siger: "Der er ingen humor."
Et nikkende møde med humor. Men det var et problem.
Ifølge Marc følte han, at Disneyland skulle være et sted…
Hvor folk kom, så på noget og grinede højt.
Der var ikke noget af den slags.
Walts fornemmelse blev bekræftet, og Marc Davis skiftede karriere
fra legendarisk animator til Jungle Cruise-håndværker.
I starten af 60'erne kom Marc Davis med jokes,
som er synonym med, hvad attraktionen er blevet til.
Han tilføjede humor til alt, hvad han gjorde.
Han tog karakteren
og helt ærligt, han tog udgangspunkt i fortællingen,
som vi stadig bruger, med hyæner og aber.
Marc Davis fandt på nogle kunstværker
for at tilføje lidt humor til attraktionen,
og for at tilføre realisme til dyrene,
som blev vist på hele Jungle Cruise.
Jeg prøvede at skabe noget, som folk forstod,
og prøvede at gøre noget, som folk relaterede til,
og noget, de kunne reagere på.
Metaforisk i hvert fald,
drænede Marc Davis fuldstændig floden for den tørke
og fyldte floden med nye scener og dyr.
Og takket være fremskridt inden for animatronics-teknologi
kunne Marc slippe en rivende strøm af nye idéer løs.
Elefantens snabel havde bevæget sig op og ned eller sidelæns.
Marc ville have, at de skulle gå i en cirkel.
Så vi måtte lave en helt ny prototype
og finde på en helt ny måde at gøre det på.
Løsningen var at bruge et specielt rør,
som var fleksibelt, holdbart og vandafvisende.
Nogle gange kaldet en slange.
Og det er de udfordringer, vi havde,
vi stod over for dagligt.
I et kreativt kapløb
blev elefanterne kørt ind fra hovedkvarteret.
Heldigvis var der god plads i bagagerummet.
Marc havde designet så mange elefanter, at han blev bekymret for Walts reaktion.
"Der er én ting, du nok ikke vil bryde dig om, Walt."
Jeg sagde: "Ingen kan passere her
og se alle elefanterne på én gang."
Ligesom en elefant fik Walt en idé, han aldrig glemmer.
Han sagde: "Gud, det er fantastisk. Næste gang de kommer forbi,
ser de noget, de ikke så anden gang."
Første gang ser de måske…
-Lille sprøjt. -Og anden gang…
Og store sprøjt.
Walt sagde til Marc Davis: "Det er en cocktailfest."
Ja, ikke? De kommer til at snakke,
og om man forstår dialogen eller ej, er ikke vigtigt.
Men ved du hvad? Gæsterne vil prøve det igen og igen
for at finde ud af mere undervejs.
Marcs talent for at føje komedie til seriøse seværdigheder
var forud for sin tid.
Men nogle af dem var baseret på stereotyper,
som nu anses som upassende.
Walt Disney bad mig lave nogle idéer til toget,
som ville reklamere for…
ADVENTURELAND JUNGLE CRUISE
…Jungle Cruise.
Han er indbegrebet af gode idéer.
Han sagde: "Åh gud, nej.
Det er for godt. Den skal ind i forlystelsen."
Det er tilfredsstillende at gå igennem med en flok mennesker,
og folk stadig griner efter så lang tid.
De leende hyæner har endelig noget at grine af.
Takket være Marc Davis fik alle noget at grine af.
Min historie med Jungle Cruise går langt tilbage,
en lille rod med stort afrohår.
Vi boede i Florida.
Så vi fik mulighed for at tage i Disney.
Og jeg kan huske, jeg kørte med Jungle Cruise,
det er spændende og pirrende på en måde.
Man ved ikke, hvad der venter rundt om hjørnet.
Man føres ind i en anden verden.
En verden, hvor primater er bevæbnede.
Det eneste, der er sjovere end en gorilla med en pistol,
er en kaptajn med…
Ordspil.
Og som en af ophavsmændene til moderne visualisering,
giver det mening, at Marc Davis ville lave en masse…
Farjokes, som alle kender og hader.
Forsigtig, folkens. Ingefærkiks.
Jeg elsker ordspil.
Hun er en hård nyser.
Jeg elsker Jungle Cruise.
Jeg ved, det er en dårlig spøg,
men jeg malker den for alt, hvad det er værd, okay?
Det ælter dejen, selvom den er tør.
Skipperne får mig til at grine.
De er gode historiefortællere.
Det er det magiske ved Jungle Cruise.
Lad os få nogle folk om bord.
På den båd er der en vittig og charmerende skipper.
De tager dig med på en fantastisk rejse.
Det vil tage tre uger af din tid.
Det bliver underholdende, men det føles som ti minutter.
Som årene gik, føltes det som årtier, for det var det.
Og ligesom dyrene
fra den oprindelige attraktion,
havde Jungle Cruise udviklet sig til en anden slags oplevelse.
Jungle Cruise blev en meget populær attraktion
på grund af vittighederne.
Men nu vil du prøve den på grund af Jungle Cruise-skipperne
og den gode levering, de har, mere end for at se
det vilde dyreliv, der omgiver dig.
Men bare rolig.
Mange af de samme oplysninger fra originalturen er der stadig.
Schweitzer Falls.
Schweitzer Falls er opkaldt efter en berømt mand,
en berømt opdagelsesrejsende og forsker, dr. Albert Falls.
En meget vigtig mand.
Men man må ikke improvisere på dækket.
Nej! Gorillaerne har overtaget safarilejren.
Lav ikke lyde som en banan.
De finder det tiltalende.
Lad os smutte.
I manuskriptet er alle skipperne i samme båd.
Du får en kopi af talen, og det er en slags menu.
Lækre ordspil.
Men i stedet for forret og hovedret
er der regnskov, elefantbassin, flodhestebassin, safari.
Sovende zebraer.
Han ser død ud. Dødtræt.
Løverne nyder deres livret i dag.
Zebra på klipper.
Man kan vælge, hvad man kan lide,
så hver skipper får de samme jokes.
Men det er også lidt anderledes,
hvordan de leverer vitserne, og hvilke de vælger.
Jeg tror, at næsehornet prøver at få sin pointe igennem.
De får altid deres pointe igennem.
Min stil? Jeg vil sige, jeg har en ret høj energi,
sarkastisk Jungle Cruise-snak.
Tigerhajer kan springe over seks meter.
Men bare rolig, vi er kun 4,5 meter væk, så de springer over os.
Noget andet, du måske ikke forstår,
er denne smarte timingstest for de andre skippere på floden.
For her ved flodhestepoolen er signalet at affyre sin pistol opad.
For du ved,
bevarelse af mekaniske flodheste er en realitet.
Hvilket andet job er der her, hvor man kan stå i en båd med 45 andre gæster
og bare sige vittigheder?
Junglens næstmest frygtede dyr,
det er den afrikanske hanelefant.
Og hvis du tænkte,
hvad det mest frygtede dyr i junglen er,
så se lige her. Det er hans svigermor.
Men der er en vittighed, der tårner sig op over de andre.
Den er så perfekt udført, at den er blevet en legende.
Man har læst om det i aviserne og set det på film.
Giv en stor hånd til den eneste ene.
Vandets bagside!
Det er…
Bagsiden af vandet. Kan du se det?
Prøv det ikke derhjemme.
Du slår hovedet mod vandhanen.
Bagsiden af vandet: Schweitzer Falls.
Da jeg først hørte den, tænkte jeg:
"Jeg tror, jeg bør forstå den, men jeg forstår det ikke."
Det giver ingen mening.
Bagsiden af vandet giver ingen mening.
Men det giver mening.
Hvis man fortæller den rigtigt, falder den aldrig til jorden.
Bare sørg for at fortælle den!
Hvis man ikke fortæller vitsen, vil gæsterne sige,
at du glemte at fortælle "bag vandet"-joken.
"Hvor vover du?"
Udover irriterende superfans
tjener vandfaldet et praktisk formål.
Det er blandestationen for farven, der gør vandet junglegrønt.
Alle jungler har dem.
Men uanset hvilken side du ser det fra,
markerer vandfaldet øjeblikket,
hvor Jungle Cruise sejler mod kajen.
Men ikke uden et sidste glimt af det oprindelige cruise.
Se, det er min gode ven, Kræmmer Sam!
Hej, Kræmmer Sam! Hvad så? Hvad så?
Den gode historie bag Kræmmer Sam er selvfølgelig den,
som begyndte i Jungle Cruise i 1955.
Kræmmer Sam er skippernes ven.
Han hænger ud ved flodbredden.
Og han samler også på ting, som han tager tilbage
til sin Fortryllede Tiki-bar og sin Grog Grotte.
Det er kun et stenkast væk.
Apropos sten…
Undskyld, ikke dem.
The Rock.
Jeg har været skipper på mange krydstogtskibe i junglen
i årenes løb i flere parker.
Forhåbentlig ikke sådan her.
I tænker sikkert:
"Wow, jeg kan ikke huske, at jeg har set dig der, Rock."
Han har helt ret.
Selvfølgelig ikke, for det hele skete i mit hoved.
Og det var fantasien i det muskuløse Mickey Mouse-elskende sind,
som i sidste ende ville sende ham til stjernerne
i Disneys filmversion af Jungle Cruise.
Velkommen til vores livs eventyr.
Det er interessant at se dem i kostumer,
som faktisk er inspireret af Afrikas dronning.
Tager du rorpinden, frøken?
-Hvad? -Kom så.
Og det er ikke bare et nik til Afrikas dronning.
Se lige de hatte.
Det er dejligt at se, at det passer til vores arv her i attraktionen
med filmen, der inspirerede os.
Men mest af alt
inspirerede Jungle Cruise den,
fyldt med action og komedie…
-Jeg har den. Jeg har den ikke. -Prøv…
Filmen har meget til fælles med attraktionen,
og også meget lidt til fælles.
-Vandets bagside! -Præcis!
Dwayne Johnson vil ikke sige…
Bagsiden af vandet.
-Det virker faktisk, når han gør det. -Verdens ottende vidunder.
En verden, der nu er rig på Jungle Cruises,
begyndte, da floden gik over sine bredder
til Disneyland Tokyo i 1983,
hvor det var det første cruise, der sejlede med uret.
Så er der Hong Kong,
en fugtig og semi-tropisk destination i sig selv.
Og denne version er ret anderledes.
Gæsterne bliver fanget midt i en episk kamp
mellem ildens og vandets guder,
og det er en større lettelse end sjovt at være på den anden side.
Og selvom dette netværk af floder
måske ikke er fysisk forbundet,
er der er en fælles historie og slægtskab mellem skipperne.
De sendte mig til Tokyo, da jeg var skipper
for at møde andre jungleskippere fra hele verden.
De havde nogle fra Disney World…
De tog nogen med fra Hong Kong Disneyland,
og vi knyttede os straks til hinanden.
Men båndet mellem kaptajnerne handler ikke kun om spas.
Men mange siger, at Kevin var den bedste på floden i sin tid.
Nej! Slem elefant! Slemt sprøjt. Lad os smutte, før han lader igen.
Han har ladt igen. Ned, alle sammen! Duk jer! Gås.
Jeg har mange venner, der er rejst…
Som forlod Jungle Cruise, og kom tilbage,
for det er som terapi for dem.
Det er en måde for dem at glemme alt andet på
og bare fortælle vittigheder og have det sjovt.
Jeg ville hoppe op i en båd og så tage shorts på og snakke løs.
Forhåbentlig i den rækkefølge.
På mange måder er Jungle Cruise mere end bare en attraktion.
Den repræsenterer Disney-parkernes lange historie.
Vi vil altid have et Tornerose slot,
og vi vil altid have Jungle Cruise.
De vil altid være intakte.
Som en original attraktion på åbningsdagen
blev den skåret ud af ørkenen og skabt af tynd, tør luft
af Harper Goff og hans pind, Bill Evans og hans genbrugte træer,
og med Marc Davis' hjælp
voksede den til den tykke, frodige og elskede attraktion, den er i dag.
Jeg talte med Walt.
Jeg sagde: "Der er to måder, jeg kan gøre det på.
På en dyr og billig måde."
Han siger: "Jeg tror, at når du gør noget,
og du gør det godt nok,
vil offentligheden betale dig tilbage."
Næsten en milliard gæster besøger Disneyland alene,
så man kan roligt sige…
Offentligheden værdsætter og accepterer det, jeg har gjort i alle disse år.
Det er en stor belønning.
Det er det sikkert. Men hvis du skulle gøre det om,
ville du så gøre noget anderledes?
Det ved jeg ikke. Jeg håber ikke, jeg skal gøre det igen.
Tænk på Walts oprindelige vision for Jungle Cruise.
Walt ville give gæsterne et rigtigt eventyr,
som de eventyr, de så i fjernsynet,
da de så True Life Adventures.
Og det blev til virkelighed,
da Disneys Animal Kingdom forlystelsespark åbnede i Florida i 1998.
Walt ville have været meget stolt,
for han ville have sagt: "Ja, klart! Lige præcis.
Rigtige dyr, hvor gæster kan sidde i bilen,
og tro, de er i Afrika."
De fleste er blevet imponeret af
og nysgerrig efter realismen i Adventureland.
De livagtige dyr, de autentiske tropiske omgivelser.
Det ville Disney have været stolt af.
Jungle Cruise startede det,
og vi leverer den faktisk i fuld styrke
med en fuld vision hos Animal Kingdom i dag.
Men Jungle Cruise er meget mere end et springbræt
i arven efter Disneys fordybende oplevelser.
Den klassiske seværdighed handler ikke kun om skipperne
eller vittighederne eller dyrene,
men den oprindelige skipper var utroligt kreativ,
og drog ud på et eventyr,
der ikke ligger til land endnu.
Vi er tilbage i civilisationen,
og det har været en fornøjelse at tage på denne tur med jer.
Tak, allesammen. Jeg håber, vi kan sejle sammen igen.
Men lige nu er det tid til at gå i land.
Hav en god dag, folkens. Pas på jer selv og husk altid…
Vent, det glemte jeg.
TIL MINDE OM RON DOMINGUEZ
Tekster af: Julie Bager