Jeg heter Alexis.
Når jeg hører visse lyder,
så hører jeg dem ikke bare, jeg ser dem.
Første gangen det skjedde, ble livet mitt forandret.
-...alltid klar å hjelpe til. -Pappa skadet?
-Vel... -Han har det bra, hva?
Ja, fysisk. Men det har ikke vært lett for ham.
Krig er som å leve gjennom en brutal ulykke.
-Husker du ulykken din? -Det er annerledes. Jeg mistet hørselen.
Skatt, han trenger din kjærlighet.
Bare vær forsiktig.
Om bare Jordan kom tilbake! Vi blir most.
Kan vi gå og se en kamp?
Eller så venter vi på en ny Space Jam .
...en av dem!
-Gå opp på rommet ditt! -Dere kjeder ham!
Å være døv betyr i det minste at jeg slipper høre på dere!
Kevin, be søsteren din om å se på meg.
-Gjør som mamma sier. -Pappa...
-Gjør som moren din sier. -Jeg hører deg ikke.
Gjør som moren din sier!
Gjør som moren din sier, skatt.
Unnskyld, skatt. Hun er snart tenåring.
Velkommen hjem.
Føler du deg bra?
Jeg visste at folk aldri ville forstå hva jeg så eller følte.
Men alt jeg tenkte på var at jeg trengte å føle det igjen.
Deres verks hjerteslag.
Slagverk og trommer er musikkens bro.
Det er menneskeligheten opphøyet til et språk.
Lyder fører med seg budskap, og slagverk gjør dette.
Rytmer oppstår ikke bare fra musikk, men hvor som helst.
Likt et hjertes melodi, har hver overflate en egen tone.
Herr Bell kommer tilbake neste uke. Da gjenopptar vi komposisjonene våre.
Slik.
Ålreit.
-Ja? -Hei, romkamerat.
-Unnskyld at jeg er sen. -Ja!
Det skal bli så moro i kveld!
-Du er sjuk! -Ja.
Jeg henter mikseren.
Du får ikke tjuvtitte på mitt Frankenstein-prosjekt!
Hva snakker du om? Det ser fantastisk ut!
Her er mikseren, eller som en fransk venn sier: La table de mixage .
Jeg lærer noe hver dag!
Den er riktig bra. Jeg har gjort så man kan spille inn alle kanaler i råformat.
-Flott! -Jeg henter mine yndlingskabler også.
-Ja. -Ditt underlige eksperiment fortjener det.
-Ok, vi ses klokken sju. -Ok.
Nei. Nei.
-Hei. Står til? -Hei. Takk, det er bra.
-Den virker vel? -Ja, alt virker.
Får du problemer, kom tilbake, så tar vi en titt.
Ja, det blir den summen.
Ja visst. Ja.
-Unnskyld, får jeg prøve denne? -Ja. Vet du hvordan den virker?
-Ja. -Ok, bare være forsiktig. Den er gammel.
-Takk! -Alle spiller Star Trek . Men du er flink.
-Takk for at jeg fikk spille. Ha det bra! -I like måte!
-Ok... -Ja.
-Klar? -Takk for at du dro meg hit!
Så hvor vil du sette kameraet?
Nei, vi skal ikke filme. Bare ta opp lyder.
-Vi trenger bare et bord og strøm. -Jaha, da kan dere ta det bordet.
Takk!
Ok...
-Bra! -Ok, da er vi klare.
-Spiller vi inn? -Ja.
Da er det din tur.
-Vi trenger mer. -Vi trenger å høre dere ordentlig.
Fokusere på ditt, jente! Jeg vet hva jeg gjør. Det vil høres senere.
Fokuser på ditt nå, jente!
-Fortsett, hardere! -Snart klarer han ikke mer.
Vær så snill, dette er kjempebra! Hva mer kan du bruke?
Husk signalet.
Fortsett, vær så snill. Hardere!
Hardere! Hardere!
-Hvorfor slutter du? -Han kom med signalet.
-Han klarer seg. Jeg er ikke ferdig! -Han har fått nok!
Jeg sier fra når jeg er klar.
Takk så mye for dette. Vi skal bare pakke sammen.
Prater du fortsatt ikke med meg?
Vi fikk folk å stille opp på ditt lydeksperiment. Det er det viktige.
Hva er det? Er det min feil? Han hadde fått nok.
De presser seg selv, Marie. Det er deres greie. Du lot meg ikke presse dem.
De har regler! Og den viktigste, er at man respekterer deres grenser.
Jeg vet at du er en radikal kunstner.
Du jobber med lyder ingen har hørt. Men du har ikke engang lyttet.
Jeg fikk ikke det jeg ville ha!
Du hadde bare hundre dollar, og folk fra nettet.
Jeg vet det, men jeg trenger kraftige lyder.
Kan du ikke høre på det? Kom an!
-Vær så snill? -Ok.
-Der hører du! -Jeg kan jobbe med det.
-Kan du? -Ja. Du hadde rett.
-Takk. -Selv takk!
Jeg kunne ikke gjort det uten deg.
-Jeg er så stolt av deg! -Takk!
Nå skal jeg la deg jobbe i fred. Si fra om du trenger hjelp.
-Du vet hvor jeg er. -Jeg klarer meg. Vi ses hjemme siden.
-Ok. -Får jeg beholde mikseren litt?
-Ja da. -Takk.
-Vi ses senere. -Ha det.
-Hvordan går det? -Hva holder du på med?
-Du er alene. -Tilbake, for faen!
-Vet du hva... -Drit og dra!
Nå fikk du det du ville!
God morgen.
-Er Marie her? -Hun er der inne. Jeg heter Duke.
Vil du ha?
Alexis. Nei, takk.
-Hei! -Hei.
Du kom akkurat, hva?
-Ja, jeg døgnet. -Ja, det gjorde du.
Får jeg låne mikseren og kablene litt lenger?
Ja, jeg sa jo det.
-Ja, det gjorde du. -Du ville bare ha en klem, hva?
Jeg elsker pinlig stemning!
-God morgen! -God morgen!
-Sov litt nå. -Ja.
Kona di?
Nei, bare min bondagepartner.
-Kaffe? -Ja.
Vent nå...
Så lyden forsvant og du mistet hørselen igjen?
-Ja, det var plutselig. Jeg fikk panikk. -Hva kan ha satt det i gang?
-Hva tror du? -På trommehinnen er skaden uforandret.
Du fikk tilbake hørselen på et vis, men trommehinnen vil ikke lege.
Koblingene i øret er svake.
De kan stimuleres til å begynne å virke.
Du vil behøve flere tester i trettiårsalderen, da sånt kan eskalere.
Dette kan være et tegn på det.
Hei! Hva heter du?
Hva faen gjør du her? Dette er ikke noe sted for unge jenter.
La meg få hjelpe deg.
Er du sulten? Her.
Spis denne.
Du er vakker. Jeg får ikke prate med vakre jenter lenger.
Irene?
Spis nå. Bare spis.
Nå skal du få komme inn.
-Jeg hører deg ikke. -Velkommen hjem.
Gjør som moren din sier!
Pappa, jeg hører deg ikke.
Jeg burde ikke reise meg.
Jeg trenger deg. Kan du hjelpe meg?
Jeg hadde en leksjon i uken om hvordan rytmer
er et språk man kan fortelle historier med.
Jeg er så stolt av deg.
Wow...
-Har du hatt en fin dag? -Ja!
-Hvor har du vært disse dagene? -Jobbet og eksperimentert.
Det gir visst resultater.
Marie, jeg har sittet fast så lenge, men endelig kom jeg framover i dag!
-Jeg er så inspirert! -Da burde vi feire. Kom!
Jeg vil det, men... jeg har kommet i gang!
Kom an! Det er mange som vil treffe deg. Folk som elsker deg.
Det fins masser søte gutter, og søte jenter...
Med smiger kommer du... langt. Ok!
Etter alt jeg har gjort for deg, skylder du meg en drink. Jeg er din pantelåner.
-Fjeset ditt! -Herregud! Din jævel!
Jeg byr på første glasset. Så blir du med til en klubb der jeg skal spille.
Ja, fantastisk! Jeg inviterer Duke også.
Gjør det!
Dette er så opphissende! Jeg går og bestiller drinker.
Marie sier at du eksperimenterer med lyder.
Jeg prøver å finne min egen sound.
-Hva inspirerer deg? -Familien min døde.
Jeg trenger deg. Kan du hjelpe meg?
-Høyttalerne. -Hva?
Disse passer til XLR-kabler, og de passer til høyttalerkabler.
En full uteligger hørte musikken. Det er vårt eneste vitne.
-Det bor ingen her omkring. -Det er genialt gjort.
-Beundrer du gærningen? -Nei...
Lin, gjennomsøk området igjen, og fotografer alt.
Ja, ma'am.
Nøyaktigheten, det overdådige...
Det tar ikke slutt her.
Ingen scratching!
Drittsekk!
-Takk! -Takk for kjøpet! Velkommen tilbake!
Derfor ville jeg prate om synestesi.
Om noen kan se lyder, så er det ikke lenger bare en hørselsopplevelse.
Det blir noe dypere, mer koblet til omverdenen.
Skal du vise hvordan man leviterer nå, herr Bell?
Nei, jeg tar det neste time.
De siste ti minuttene vil jeg prate om en mail jeg fikk av en "anonym".
Forrige uke snakket Alexis om rytmen som et slags menneskelig språk.
Kanskje vi skal la henne ta over og avslutte det?
-Alexis? Vil du avslutte leksjonen din? -Ja... ja da.
-Jeg har ikke forberedt meg... -Det går fint!
Ok.
Hvor var vi? Jobben min henger i en tynn tråd...
Ja, det gjør den.
Vi prøver noe annet.
-Nå skal jeg spille noe eget for dere. -Da hører vi.
-Hva faen...? -Er det dyr som slaktes?
Takk alle sammen for reaksjonene deres.
Nå stopper vi. Alexis, kan du slå av?
Kan du slå av?
-Hva var det der? -Det er dere kanskje ikke vant til.
-Er dette en spøk? -Nei. La meg forklare...
Hva er galt med deg?
Er du hjemme? Føler du deg bra?
Du har kommet til Alexis. Legg igjen en beskjed.
Hei! Jeg hørte hva som skjedde. Elever er noen jævla idioter.
Ring meg når du hører dette. Ha det.
Ja!
Hei!
Var det du som satte opp en lapp og søkte en tenor?
-Jeg heter Jarod. -Hei! Jeg er glad du så den.
-Jeg var redd ingen skulle komme. -Så hva får man betalt?
100 dollar. Det tar maks et par timer.
-Vi skal utforske rekkevidden din. -Kult! Jeg har matet katten. Det går bra.
-Bra. -150.
Jeg skal sjekke. 100...
131...132?
-Ok. -Bra.
-Hvor bør jeg stå? -I båsen. Lukk døren.
Du trenger ingen hodetelefoner.
Varm opp eller gjør det du pleier å gjøre.
Jeg pleier å synge opp til nasjonalsangen.
Fint!
-Det var vakkert. -Hva er det?
De spiller inn musikken inni deg.
Følelsene dine, energien din, den fanger alt det.
-Det var noe nytt. -Ok. Får jeg sette dem på?
Ja da.
Jeg setter dem tinningene dine. Slapp av.
Slik.
-Dette burde koste ekstra. -Hva?
-Dette burde koste ekstra. -Ha!
Jeg spøker ikke.
Kan du synge "Amazing Grace"? Jeg mener alvor.
Hvem kan ikke synge den? Morsomme minner!
Broren min var så grinete.
Når han var syk så maste han på meg om å synge den.
Så søtt! Musikken helbreder.
Nei, han gjorde det for at mamma skulle se.
Den konspirerende lille jævelen!
Det lyder likevel inspirerende, så jeg vil gjerne høre den.
Vent! Nynn litt først, så sier jeg fra.
Langsommere!
Ok... syng teksten nå!
-Hva er det? -Ikke slutt, fortsett!
Det er visst... noe galt med denne.
- Jeg får elektriske støt... -Fortsette å synge, Jarod.
Kan du... få ut meg herfra!
-Din jævla...! -Stol på meg. Fortsett!
Au! Hva faen...? Har du limt?
Forbanna tispe, slå av denne jævla tingen!
-Hva har vi? -Hodet eksploderte. Jeg fotograferte alt.
Offeret heter Jarod Korkansky ifølge et utgått førerkort. Eier en platebutikk.
-Hvordan kan et hode eksplodere? -Vet ikke. Han hadde elektroder på seg.
-Men de var ikke tilkoblet. -Rettsmedisinsk?
Miksebordet var dekket av blekemidler.
Så vi har ingen spor?
Jeg sender DNA-prøvene til laben, så ser vi om noe ikke er offerets.
-Ikke håp for mye. -Er det koblet til fabrikken?
Absolutt.
Hallo?
Hvor er du?
-Hei! -Hei. Hva gjør du her?
Jeg var i nabolaget, og lurte på om du ville spise lunsj?
Jeg kan ikke. Dessverre.
Er det virkelig bra å være her så mye?
Det går bra.
Men nå må jeg jobbe.
Jeg er bekymret for deg. Du svarer ikke, og du er aldri hjemme.
-Jeg har det bra. -Du har det bra?
Ja, jeg har det bra. Nå må jeg fortsette. Vi ses senere.
Jeg kommer sent hjem, så lås døren.
-Jeg skal også gå ut. -Med Duke?
Hvorfor liker du ikke ham? Vi er ikke seriøse.
Ok... Ha det.
JEG DATER HELST PÅ TVILSOMME BARER
-Hvordan går det? -Hei! Fint du kunne komme!
-Ja, moro! De virker fengslet. -Ja.
-Jeg må ta opp et lån. -Jeg kom for en venn.
-Men jeg vil heller omgås med deg. -Så dette er en date?
-Hva drikker du? -En pinot noir.
-Jeg tar også en, s'il vous plaît . -Jaså, en bereist dame!
EKTE KJÆRLIGHET VENTER OSS OG VI ER UTÅLMODIGE
-Ingen bondagepartner i kveld? -Nei. Hun jobber.
-Men hun virket hyggelig. -Ja, hun er min lille raring.
Hun sa noe om at familien hennes hadde dødd.
Ja... det er så jævla fælt.
Hun var ti. Alt hun har, er en bobil i en garasje.
Faen... det lyder fælt.
-Jeg trenger mer vin. -Ja, jeg også!
Unnskyld, det var for høyt.
En flaske, takk. Fort!
Uflaks!
-Unnskyld, jeg er straks tilbake. -Ok.
Ok...
Unnskyld, det tar litt tid. Jeg vil virkelig ha den.
Ja da, kjør på!
-Gjør noe! -Ikke bare stå der!
Herregud!
Flytt dere!
Herregud!
Ring sykebilen, for helvete!
Det var alt foreløpig. Hvis du husker noe mer, ring meg.
Får jeg lov...til å gå nå?
-Kan vi kjøre deg noe sted? -Nei, jeg går. Takk.
Ring meg, selv om du bare trenger å prate.
Ok, takk.
Unnskyld.
For en jævla date...
Fikk politiet deg til å føle deg som en mistenkt?
Ja, litt.
De må vel gjøre det med alle, for å være sikre.
-Så du Alexis der inne? -Hva?
Jeg vet ikke hva jeg så. Det var kaos.
Men jeg så en jente ved nødutgangen, som stirret på harpisten.
-Det lignet henne. -Sa du det til politiet?
-Nei, selvsagt ikke! -For sånt kan man ikke angre.
Vi drakk vin og pratet om hennes drepte familie.
Kanskje du projiserte, men man kan ikke si sånt.
Hva sa du?
Da så jeg henne ikke. Det er umulig.
-Jeg må gå. -Marie! Marie!
-Nei! -Marie, vent!
Flytt deg.
Lin, ta bilder.
Spar den her.
God morgen! Hva gjør du oppe så tidlig? Jeg hørte noe...
-Hva er det? Føler du deg bra? -Det var fælt.
Hva skjedde?
Jeg var på et galleri med Duke i går kveld.
Det var en harpist der som...
Hun skar armene og fingrene på strengene!
Det lyder galt. Hvordan føler du deg?
Folk fikk panikk, det var blod overalt, og bare Duke og jeg hjalp henne.
Helvete!
Du var vel ikke der?
Det lyder sprøtt...
Duke sa at han så deg der, men jeg sa at han var syk i hodet.
Han er ikke syk i hodet, men jeg var ikke der.
Bobilen min og min dårlige salat følte ikke for å se på kunst.
Jeg...
Hvordan kan du klare deg så bra?
Jeg vet ikke. Skulle ønske at jeg visste det.
-Jeg vil ikke være alene nå! -Kom hit.
Alt ordner seg.
-Unnskyld. -Det gjør ingenting.
-Jeg er et vrak. -Hold opp.
Slik.
Det er Duke...
Han skriver at han heller ikke får sove, og at han ber om unnskyldning.
Oi, hun overlevde tydeligvis!
-Herregud! -For en lettelse.
Jeg skal hente mer vann.
Faen også!
-Jeg er så trøtt! -Få deg litt søvn.
Jeg har en idé. Jeg må gjøre noen ting for herr Bell.
Så kjøper jeg mat, og så ser vi på film.
-Sov litt i mens. -Jeg vil bli med.
Nei, jeg er straks tilbake.
-Vi ses om en stund. -Ok.
Hei, Duke. Hva gjør du her?
Marie tekstet meg.
Jaså? Hun sovnet nettopp i bobilen min.
Hun ble oppbrakt av det som skjedde i går.
Ja. Det var en syk kveld.
Men jeg bryr meg virkelig om Marie.
Hun trenger oss akkurat nå.
Jeg er glad du kom.
Marie har fortalt om dette stedet. Det er kult!
Helvete!
Jeg vil ikke gjøre dette! Det var ikke det jeg hadde tenkt!
Men jeg vil ikke la deg hindre meg!
Drit og dra!
Det skal ikke være forgjeves.
Du tvang meg til dette.
Takk!
Hei? Er du hjemme?
Hva faen...?
-Hei. -Hei.
Unnskyld! Jeg fikk så mye å gjøre.
Det gjør ingenting.
-Er de nye? -Nei, de er fra familiens stue.
-Jeg fikk dem fikset. Ser de bra ut? -Ja.
Hvordan føler du deg?
Bedre, tror jeg.
Det var godt å høre at hun klarte seg.
Jeg forstår det.
Vi må prate om noe. Der borte.
Ok...
Hva er det?
Ikke bli sur, men jeg gikk inn på rommet ditt.
Jeg fant en gammel iPod, og tenkte at musikken din kunne berolige meg.
Men det var en innspilling av en gutt som ble slått.
Det var som en trommetakt på et barn, og så lo en liten jente.
Og det var kanskje du?
Det minnet meg om her om kvelden, hos paret.
-Tenner du på sånt? -Nei.
Paret var annerledes. De nøt det.
-Ja, men gutten nøt ikke. -Jeg var liten.
Barnehjemmet var et sykt sted. Da de fikk høre at jeg hadde drept pappa...
-Barn er fæle. -Ja, og den gutten var en mobber.
Men du...nøt det.
Ja, jeg...tok hevn og skapte musikk.
Det var en rensende opplevelse. Jeg eksperimenterte.
-Jeg er trist for din skyld. -Takk.
Jeg er trist for at jeg har vært fraværende.
Det gjør ikke noe.
-Jeg har savnet deg! -Jeg har savnet deg også!
Jeg trenger deg mer enn du tror.
-I like måte. -Jeg er dårlig på å slippe inn folk.
-Jeg vet det! -Hold kjeft! Jeg er bare så...
Jeg er bare så fokusert på å skape
denne musikken som har brent inni meg.
Jeg er ofte på skolen, og jeg blir kanskje døv igjen...
-Hva? -Ja.
-Herregud! Så forferdelig! -Takk.
Jeg vil være hos deg, og vi skal finne ut hva vi skal gjøre.
-Hva du enn trenger. -Takk.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også! Jeg elsker deg også!
Herregud! Herregud!
Herregud! Hva faen...?
Jeg ønsker at du ikke hadde sett det.
Unnskyld, kan jeg hjelpe deg?
Velkommen tilbake, murmeldyr!
Nå skal vi se.
Ok, skjell, to trådløse mikker. Den ene har dokumentarteamet.
Den andre har...
-Hvem? -Marie Sotker, hun driver verkstedet.
Hun har en mikk og litt opptaksutstyr.
Ha meg unnskyldt.
Fuentes. Ok, jeg er på vei.
-Hvorfor drepte du Duke? -Han er ikke død!
Hva?
Han er en del av musikken min.
Din jævla musikk? Hva faen snakker du om? Få meg løs! Få meg løs!
Jeg ønsker at du hørte det jeg hører.
-Hjelp meg! -Stille! Ingen kan høre deg.
-Vær så snill... -Jeg må jobbe nå.
Vær så snill, slipp meg fri! Hva gjør du?
Alt ordner seg.
Vær så snill, Alexis, hva gjør du?
-Vær så snill. -Det ordner seg.
Vær så snill...
Det ordner seg.
Jeg elsker deg.
Vi har dårlig tid. Har noen hatt tilgang til harpen din?
-Jeg fikk den vedlikeholdt. -Til hvem?
Alexis. Alexis Reeves. Hun er lærer på universitetet mitt.
-Leverte du harpen hos henne? -Ja.
Ingen her!
Send rettsmedisink til garasjen. Vi har et lik.
Nei, en mann. Han var på galleriet. Ellers er garasjen tom.
Det står ingen bobil her. Hun har kanskje rømt. Be alle holde utkikk.
Den mistenkte bobilen står på Dockweiler Beach. Vær forsiktig.
Oppfattet. Bil 88 på vei.
Marie...
Hei, er du ok?
Du... Jeg ringer sykebilen.
Politiet! Unna vei, for faen!
Marie, jeg er detektiv Fuentes. Stå stille, er du snill!
Stå stille! Jeg skal hjelpe deg.
Hvor er Alexis?
Stopp, så jeg får se hva hun har gjort.
Bli hos meg.
Nei, våkn opp! Marie! Marie!