Unde naiba mă aflu?
Unde ne duceți?
Margot?
Nu te atinge de mine.
Margot?
Margot, ești aici?
Margot, mă auzi?
Ce-i cu rahatul ăsta?
Ești Calaca, nu-i așa?
Sunt Allie. Mă cunoști.
Da, dacă spui tu.
Unde-i Margot?
Unde-i soția mea?
THE MOSQUITO COAST Episodul 6
INSPIRAT DIN CARTEA LUI PAUL THEROUX
Traducerea și adaptarea: Andrei_D.
- Hei. - Unde ai fost?
Am fost aici.
Dumnezeule. M-ai speriat de moarte.
Îmi iau ochii de la tine două secunde...
Nu poți să faci așa ceva, Charlie.
Scuze, mă uitam la păsările astea.
Oare să cumpărăm una?
Și ce să facem cu ea?
Nu știu...
S-o eliberăm...
Au fost crescute în captivitate.
Nu s-ar descurca în libertate.
Nu ar ști cum să se ferească de prădători.
Totuși, ar trebui să-i dăm o șansă uneia.
Încă ești sub influența drogurilor.
Haide. Să mergem.
- O poză? - Da.
Nu.
- Fă așa. - Așa?
Sunt americani?
Da.
Mda.
Lucrurile au luat o întorsătură ciudată.
E un mesaj al cartelului?
Se pare că nu.
Dar șepcile portocalii? Știi ceva despre ele?
Ar trebui să știu?
Nu știu.
Ideea e că,
i-am urmărit pe Allie și pe Margot până la piața de acolo.
Și când să mă ocup de ei, au fost săltați de vreo 20 de indivizi.
Cu toții aveau șepci portocalii de baseball.
Nu-i ăsta un lucru uimitor?
Cu siguranță e un mister.
Orice ar fi, i-ai pierdut, Bill.
E foarte rău.
Foarte rău.
Contractul rămâne valabil.
Găsește-i.
Azi.
Astăzi.
Da, da.
Să mergem.
Haide.
Cu cât terminăm mai repede, cu atât ajung mai repede acasă
ca să văd Americanii au talent.
- Se mai difuzează? - Du-te naibii.
Salut, șefu.
Da, suntem aproape.
Estelle a lăsat câteva urme de firimituri pentru fiica lor, Dina.
Da. Suntem încântați în privința asta.
Ești încântată de treaba asta? Pentru că eu nu sunt.
Deci...
Mă întreb dacă crezi în vrăjitoare.
Nu.
Era un tip numit Friedrich Spee.
Nici el nu credea în vrăjitoare.
A fost martor acțiunilor celor din Inchiziție.
A văzut o grămadă de femei nevinovate torturate.
A văzut multe femei nevinovate denunțând alte femei nevinovate
doar ca să nu mai fie torturate.
Știm de 400 de ani că tortura nu funcționează.
Te întrebi de ce se mai apelează la tortură.
Am citit lucrul ăsta în baie.
La un moment dat,
o anumită formă de tortură se petrece în jumătate dintre țările lumii.
Asta afectând 44% dintre refugiații care fug în State.
Am trecut prin așa ceva.
Și asta nu înseamnă că Statele Unite sunt curate ca lacrima.
Evident, după evenimetele din 11 Septembrie,
au schimbat numele torturii în ”interogatoriu îmbunătățit”.
Dar noi știam că-i aceeași supă dar servită într-un alt bol.
La dracu. 58% dintre americani sunt de acord cu asta.
"Faceți-o”. Am dreptate?
Poate de asta e cel mai fericit loc de pe Pământ.
Exact.
Merg să pregătesc un ceai.
Băga-mi-aș! Băga-mi-aș!
Pe unde o fi mucoasa asta?
Întoarce-te, Dina.
Țara are nevoie de tine.
Și cartelul așteaptă să te taie bucățele.
Termină, Estelle. Nu-i deloc amuzant.
Ce e?
Nimic.
- Mi-a rămas ceva printre dinți? - Nu.
Atunci ce e?
Câte lucruri îți amintești de când erai mic?
Cât de mic?
Foarte mic. Îți amintești vechea casă?
Care?
Prima. Casa cu televizor.
Nu. De ce?
Doar așa. Nu știu.
Mă tot gândesc la trecut.
Încerc să mi-o amintesc pe mama cu tine în pântece și nu pot.
Nu ți se pare ciudat?
Nu știu. Erai foarte mică.
Da, dar mi se pare ciudat.
Îmi amintesc când tata mi te-a dat în brațe.
Stai. Ce? Tata...
Ce a făcut tata? M-a dat...
Da.
Și mi-a spus: ”Așteaptă o secundă.
Poți avea un frățior doar dacă promiți că te porți frumos cu el,
și ai grijă de el,
și te joci cu el.
E o mare responsabilitate."
Și eu i-am spus: ”Dă-mi-l, dă-mi-l, dă-mi-l”.
Dar faza e că...
Nu mi-o amintesc pe mama gravidă.
Nu-i ciudat?
E ciudat că tot întrebi asta.
Ascultă, ia-ți o înghețată sau ce vrei tu.
Eu o să...
- Eu trebuie să merg până la toaletă. - Bine.
Linia de ajutor.
Linia de ajutor a familiei Fox.
Alo?
Dina? Dina Fox, tu ești?
Aha.
Slavă Domnului. Speram să suni.
Sunt Estelle Jones. Am vorbit acum ceva timp.
Eram acasă la iubitul tău, Josh.
Ascultă, vreau să rămâi la telefon.
Dragă, să nu-mi închizi iarăși telefonul.
Bănuiesc că ai citit articolele din ziare.
Îmi pare rău că a trebuit să afli în modul ăsta.
- Nu așa trebuia să se întâmple. - Iisuse, Estelle.
Taci din gură!
Ascultă.
Ce au făcut Allie și Margot nu a fost bine.
Și au provocat foarte multă suferință.
Dar au făcut-o din motive întemeiate.
Voiau să aibă o familie. Voiau să-și ofere iubirea copiilor.
Și ei chiar te iubesc.
Dar acum, trebuie să-mi spui unde sunt.
Poți să faci asta?
Îmi poți spune unde sunt Allie și Margot?
Așteaptă un pic.
Charlie, e...
- El e... - Nu.
Ascultă-mă, Dina. Ascultă-mă.
Băiatul ăla îți e frate în ciuda tuturor lucrurilor.
Doar că nu îți e frate biologic.
Ai pierdut-o.
O să sune din nou.
- Pe bune, care-i problema ta? - E doar un copil.
Te rog. Doar ce i-am îndeplinit visele pușlamalei.
Uite, nu am chef de ceartă.
Cred doar că-i înfiorător să-i spui asta unei copile.
Spune-mi cum să facem ceea ce avem de făcut aici
fără ca nimeni să nu fie rănit.
Ea e deja rănită. Copila.
Nu mă refer la sentimentele copiilor.
Mă refer la oameni răniți de gloanțe.
- Nu-mi place treaba asta. - Nu îmi pasă.
În sfârșit. De ce ai stat atât de mult?
Fir-ar. Ai plâns?
Poftim? Nu. Iisuse.
Totuși, ești ciudată.
Nu mă fă ciudată, ciudatule.
Copii, aveți aici nota de plată.
Deci, s-o luăm de la capăt.
Era un tip...
Numit Alec Finn.
Activist ecologist.
Cel puțin asta pretindea că e.
Deci cum se face că același Alec Finn
ajunge mai târziu să lucreze cu Agenția de Securitate Națională?
- ”Pentru”. - Poftim?
Nu ”cu”. Ai spus ”cu”. "Pentru."
- E vreo diferență? - Da, e o mare diferență.
Atunci explică-mi cum stă treaba.
Acum ceva timp aveam un start-up.
Lucram de unul singur. Era undeva în spatele casei.
Și am lăsat niște cretini din Silicon Valley să o achiziționeze
după ce apăruseră cu o mulțime de promisiuni.
Și tu le-ai crezut?
Tu? Domnul anti-corporații. Domnul anti-mărci.
Ce, ai renunțat să mai fii pirat și te-ai alăturat Marinei?
Nu zic că nu am fost prost.
Dar chiar am crezut în proiectul lor.
Credeam că pot face un bine omenirii.
- Și ce proiect era? - Un algoritm.
La ce folosea?
Folosea prognoza meteo
pentru a urmări schimbări în comportamentul migrator al păsărilor.
De ce dracu i-ar interesa pe ăștia de la guvern de migrația păsărilor?
Nu știu. Știu doar că m-au vândut celor de la NSA.
Mi-au făcut o ofertă de nerefuzat.
Și ce ai făcut?
Am refuzat-o.
Pentru că e ideea mea, și nu o dau nimănui.
Doar eu decid la ce folosește.
Și unde e acum?
E în capul meu. Am șters-o de pe fața Pământului.
Dă-i dracului.
Și dintr-odată...
Iată-te, zece ani mai târziu, pe fugă în Mexic.
Trimiți semnale de primejdie vechilor tăi tovarăși
cărora le-ai întors spatele.
Căutând refugiu în Casa Roja.
- Asta așa e. - Excelent.
Vorbește-mi despre Casa Roja.
Eu speram să-mi vorbești tu despre Casa Roja.
Așa e, pentru că eu sunt Calaca, gardianul de la Casa Roja.
- Corect. - Dumnezeule, nu.
Nu există Calaca. Nu mai există.
Ce s-a întâmplat cu el?
Păi, cel mai recent a murit. Ea a murit.
Din ce cauză?
Din cauza rănilor.
Nu te deranjează niciodată?
Ce anume?
Toate astea.
Să crești fără prieteni.
Nu știu ce să zic.
Majoritatea copiilor fac lucruri plictisitoare, deci...
Nu m-am gândit niciodată la asta.
Deci nu te-ai gândit niciodată cum ar fi fost
dacă mama și tata erau diferiți?
Cum adică diferiți?
Dacă erau normali.
Nu. Mie mi se pare grozav.
Facem unele lucruri mișto, deci...
Totul e în compensație, înțelegi?
Ar trebui să ne întoarcem la hotel.
De ce?
Altfel se enervează părinții noștri.
Hei. E timpul să mergem.
Vezi tu, Calaca44 a fost...
Doar un pseudonim dat de Casa Roja grănicerului său, presupun.
Și stăm cu ochii pe acest pseudonim de ceva timp.
Sperând că va apărarea unul ca tine.
Și intrați în contact.
Și poate ne luminați.
Ce vrei să spui? Sunteți de la MI6? FSB?
Hai mai bine să nu intrăm în asta.
Hai să vorbim despre Casa Roja.
Haide, ce poți să-mi spui despre Casa Roja?
Nu știu nimic.
Bine. Noi credem că-i un fel de entitate teroristă.
O casă conspirativă pentru disidenții radicali extrem de violenți.
Deci întrebarea mea e...
Ce fel de infractor ești, Allie,
dacă ai ajuns să cauți refugiu într-un loc ca ăla?
A?
În regulă.
Hai să vedem dacă asta te face să vorbești.
Unde e?
- Da? - Dă-i drumul la treabă.
Spune ceva, lașul dracului!
Gata cu joacă. Încetează.
Încetează.
La semnalul meu.
- Las-o în pace. - În regulă.
Spune-mi tot ce știi despre Casa Roja.
Nu știu ce să-ți spun!
Ascultă. Chiar vreau să-mi spui adevărul, Allie.
Nu îți pot spune ceva ce nu știu.
Atunci să fie clar. Tu o omori pe femeia asta, nu eu.
- Ce vrei să spun? - Spune-mi cum găsesc Casa Roja.
Habar nu am.
- Vrei să inventez ceva? - Bine.
Vrei să mint?
Zece.
Bine, o să mint.
- Nouă. - Cum ajungi la Casa Roja?
E la a doua stea pe dreapta.
- Mergi pe drumul de cărămidă galbenă. - Opt.
Au izvoare cu limonadă.
- Au păsărele care cântă. - Șapte.
- E și Amelia Earhart acolo. - Du-te naibii, Allie. Cinci.
S-a măritat cu D.B. Cooper. Au nouă copii.
- Patru. - Ce vrei să-ți spun?
- Trei. - Haide, Allie.
- Nu știu nimic! - Doi.
Vrei să mă arunci în apă și să mă arzi dacă nu plutesc?
Unu. Ultima șansă, Allie. Ultima șansă.
Allie, fir-ar să fie!
Allie!
Margot, închide ochii. Închide ochii!
- Spune-mi, boule, spune-mi acum! - Îmi pare rău, iubito.
Te iubesc, Margot!
- Fă-o. - Allie, fir-ar să fie.
Margot, îmi pare rău, iubito.
Isela mi-a spus că putem avea încredere în tine.
Dar eu credeam contrariul.
Eram absolut convins că ești de la guvern.
Dar ai avut dreptate.
Eu sunt Calaca.
Biletul tău către Casa Roja.
Acum hai să ne liniștim un pic.
Hei.
Ne vedem în cameră.
Alo?
Dina?
Ce trebuie să fac?
Tu nu ești așa.
Dar tu?
Sunt cine am fost făcut să fiu.
Zău așa, uită-te la mine.
Eram avocat pe probleme de mediu, Dumnezeule.
Am locuit în Westwood. Aveam o Tesla.
Și-o bicicletă de fitness, pe care n-am folosit-o niciodată.
Avem un loc bun, Allie. Vrem doar să-l protejăm.
Păi construiți un zid.
Eu sunt zidul.
Oamenii mei urmăresc copiii.
Au stat numai pe afară.
Dar ne vor conduce la părinții lor,
bag mâna în foc pentru asta.
Margot!
Iubito!
Margot!
Am reușit.
Am intrat.
E peste graniță. În sud.
Guatemala.
E în Guatemala.
Va fi o aventură.
Unde te duci?
Suntem doar noi. Au plecat.
Nemernicul dracului.
Iubito, zău așa.
I-am jucat pe degete.
Știam că-i vrăjeală. A fost un control mai ciudat.
Oricine s-ar fi prins.
Și nu te-ai gândit nicio clipă
că mi-ar putea zbura creierii?
Nu.
- Nici măcar o secundă? - Nu.
Adică...
Da, sigur, pentru o secundă.
Dar eram sigur că nu îți vor face rău.
De aici nu păreai atât de sigur.
Sigur că nu, pentru că trebuia să fiu credibil.
Trebuiau să se convingă că sunt de încredere.
Că suntem de încredere.
A funcționat, nu-i așa?
Guatemala.
Mai bine decât în Mexic. Va fi minunat.
Nu.
Nu va fi minunat.
Pentru că niciodată nu e.
Promiți tot timpul, dar nu te ții niciodată de cuvânt.
Și e vina mea. Pentru că eu ți-am permis asta.
Știm amândoi de ce.
Dar nu o să se mai repete. S-a terminat.
Margot. Haide.
Îmi dați și mie un ban?
Ei sunt.
Zic să trezim copiii în seara asta și să mergem către sud.
Poate ne oprim și pe coastă.
Ce e? Copiii nu au văzut niciodată plaja.
Hai să facem și noi o dată un lucru normal.
Ne tragem sufletul. Facem și un foc de tabără.
Ce e?
I-am găsit. Sunt la un hotel numit Isabel.
Asigură-te că nu pleacă nimeni de acolo până nu ajung oamenii mei.
S-a făcut.
Hai să mergem.
Cine sunteți voi?
Allie și Margot, vrem să veniți cu noi acum.
Vă rog.
Cum ne-ați găsit?
Charlie?
Nu-i nimic. Spune-mi ce se petrece, dragă.
Nu înțeleg.
Nu-i adevărat.
Allie, nimic nu mai contează. Trebuie să veniți cu noi.
Cartelul e pe urmele voastre.
Sunt alături de alți americani.
Mulțumesc.
Am ajuns prea târziu.
Americanii au ajuns primii.
Bill.
Ai auzit vreodată de ”passer à la mandoline”?
Nu cred că am auzit.
E o tehnică veche de tortură franco-marocană.
Se pune coarda unei madoline între coapse,
și se taie testiculele în două.
Am înțeles.
Vreau bărbatul viu. Tatăl.
Ucide-i pe ceilalți dacă trebuie.
- Sunteți singuri? - În momentul de față, da.
Doar noi doi.
Și cartelul, așa că veniți odată cu noi.
Tată?
- E-n regulă, va fi bine. - Chiar nu e în regulă.
- Îi sperii. - Cu toții trebuie să fim speriați.
- Atunci lasă-ne să plecăm. - În niciun caz.
Voi nu aveți nimic de câștigat din asta.
Vreți să fiți răniți? Pentru ce? Pentru noi?
Vreți să mărșăluim toți șase către graniță cu cartelul pe urme?
Avem doi copii.
Au pe jumătate picioarele noastre.
Obosesc și când merg la cumpărături.
Și credeți că...
...șefii voștri vă vor da o medalie
dacă ne duceți bucățele? Zău așa.
Spuneți-le că eram plecați când ați ajuns la hotel.
Nu ne-ați putut găsi. Mergeți acasă. Nu vă riscați viața.
Dumnezeule, tată! Taci și hai să mergem!
- Merg eu după ea. - Nu tu.
E speriată.
Ne deplasăm în grup sau deloc.
Ia loc.
Dina.
Dina. Dina, nu ești în siguranță de una singură.
Dina. Dina.
Stați aici.
Încuite-te în baie.
Uite ce ai făcut. De ce faci asta?
Cine dracu ești?
Haide.
Oprește-te! Oprește-te.
Oprește-te. Ce rost au toate astea?
- Allie! - Cine dracu ești?
- Pleacă de acolo. Mișcă-te! - Nu mă poate împușca.
Nu poate trage în mine.
Haide. Fugi.
Cu siguranță vor veni mai mulți să-l ajute.
Grăbiți-vă.
- Charlie, stai jos. - Vine poliția.
Băiete, acum de poliție trebuie să ne temem cel mai tare.
Ce ne facem?
Să mergem cât mai departe.
Haideți.
- La naiba. Aici. - Dă-mi-l mie.
Haideți.
La dracu!
Am descuiat-o. Tată!
Mamă, tată, haideți!
Mergeți și găsiți-i.
- Stați așa. Înapoi! - La dracu!
Du-te.
Haide.
Haideți, să mergem.
Așteptați. Aici, aici.
Haideți, haideți.
Sfârșitul episodului 6.
Traducerea și adaptarea: Andrei_D.