Redo.
Tack för att ni kom.
Idag är en sorgens dag.
Vi sörjer Silvias tragiska bortgång.
Fermin och hans familj vill låta er
säga vad ni vill säga till Silvia
eller uttrycka er som ni vill.
Vår by förgiftades av kvicksilvret från gruvorna.
Vi måste överge de döda och våra förfäder.
Giftet hade sipprat in i deras ben.
Vi fann en familj här som läkte kroppen och gav näring åt själen.
Silvia inspirerade oss alltid till att kämpa vidare och hitta vår väg.
Min fru var stark. Hennes vilja att leva gav mig styrka.
Hur svårt livet än blev så oroade hon sig aldrig.
Hon levde för alla.
Min älskade.
I dagens värld
är man radikal eller en rebell om man lever som Silvia.
Så idag får vi fira hennes liv
och fråga Gud,
precis som hon gjorde,
att ge oss samma förmåga hon hade
att övervinna våra svårigheter
och djärvt fortsätta sträva efter en bättre värld.
Jag vet att Silvia hade velat att vi fortsätter söka en fridfull plats.
Vi trodde att Casa Roja var det.
Men tyvärr kan inte Casa Roja undkomma denna korrupta värld.
Farväl, Silvia. Farväl, Casa Roja.
BASERAT PÅ BOKEN AV PAUL THEROUX
Hallå?
Hej. Det är jag.
Hej.
Det är Dina. Hon har lämnat oss.
Vad menar du?
Det är okej. Jag hittade henne.
Sätt dig. Läs det där. Noggrant.
Du messade.
Inte dig.
Jag är ledsen.
Du borde vara det.
Okej.
Vi kan väl gå och prata nånstans?
Det var elakt av dig.
Jag vet.
Och tyvärr var det lite poängen.
Och det… slog slint.
Skumt. Vem hade trott att en kniv i hjärtat skulle stöta bort nån?
Jag försökte få dig att förstå…
Kanske du kan lägga ner de pedagogiska stunderna
och låta mig tala en stund?
Jag lyssnar.
Det finns inget liv för mig här.
Inte ett som jag vill ha.
Och…
Och inte ett som du eller mamma vill ha heller,
om nu nån av er talade sanning.
Jag vill hem.
- Får jag prata nu? - Nej.
Jag är inte klar.
Jag vill hem.
Men problemet är…
…att jag inte har ett.
Jag har en familj, men…
…jag har inget hem.
Som du hade sagt: "Vad är lösningen?"
Du får prata nu.
Jag…
Jag har ingen.
Det är ett mycket bättre svar ibland.
Så vad vill du göra?
Ärligt talat?
Jag vet inte.
Och det är okej.
Men…
…vad jag än väljer så måste du ge mig ditt stöd.
Jag kan göra det.
Och dörren står vidöppen. Och jag menar det.
Inget skitsnack.
Och dörren står vidöppen om du nånsin vill komma tillbaka.
Och med detta sagt…
Jag har ingen lösning, men…
…jag har en idé.
Jag berättar när din mamma kommer.
Tog ni med allt?
Hej.
Jag hade en plan för att försöka få hem dig till USA.
Den funkade inte.
Jag har inget att erbjuda dig nu.
Kanske vi har slut på val.
Det är nog dags att överlämna mig.
Till vilken nytta?
Kanske jag behöver dig mer än jag trodde.
Jag hatar att vi inte kunde ta bättre hand om dig
så du kände att du måste göra det här ensam.
VIRID VÄLKOMMEN PÅ INVESTERARMÖTE
Det är mitt i ingenstans. Helt i skymundan.
Finns knappt på kartorna.
Titta. Det finns ett bergigt passadvindskydd på västkusten.
Det regnar nog på den sidan jämt.
Perfekt för krabbodling.
Den andra sidan är solig med gott om virke.
Sötvatten, och inlandet går neråt söderut.
Går att bruka och bygga på.
Du kan duscha i vattenfall.
Plocka mango om du är hungrig. Litchi, bananer, kokosnötter.
Det är paradiset.
Det finns inget där.
Inte än.
Och vem ska bygga allt det här?
- Vi. Casa Roja. - Herregud.
Vi flyttar allt dit.
Vad kallas det?
Samma ställe som vi redan bor på.
Nej. Inte alls.
Inga karteller. Inga Zetas. Bara vi.
En riktig fristad.
Mosquito Coast.
Sista stoppet.
Vem äger det?
Du.
Vi. Det tillhör familjen Fox.
Jag gillar det.
- För, jag menar… - Nej.
Vi ska tillbaka.
Vi tre eller allihop, men vi ska tillbaka.
Vi måste bestämma oss idag.
Eller så stannar du här och bygger Camp Fox.
Lycka till. Men du gör det själv.
Mamma.
Vi ska hem.
Förlåt, men vart då exakt?
Vart vi än vill, men inte dit!
Och hur ser det hemmet ut?
Dina är en unge som prejade en snut, så hon får nog bara en smäll på fingrarna.
Men du?
Inhemsk terrorism. Mord.
- Pappa, sluta. - Nej.
Varför är du en sån skitstövel? Du sitter inte bättre till.
Det var du som satte stopp för NSA:s Sandpiper-program.
Du sålde dig bara för att ångra dig. Sluta spela hjälte. Du är bara självisk.
Men hörni!
Det är inte jag som vill tillbaka till den där hålan!
Skit i fängelset! Hela landet är ett fängelse!
Men för i helvete! Håll käften!
Slutar ni fan aldrig tjafsa
och tänker på oss?
På vad vi vill?
- Vi har alltid tänkt på dig… - Snacka inte skit!
Sen vi kom hit har det bara varit din plan och pappas plan, och inget annat!
Ni har aldrig frågat vad jag vill.
Ni har aldrig frågat vad Dina vill.
Ni gör samma skit som alltid.
Ni fattar besluten åt oss.
Ni släpar runt oss i halsen som om vi vore era hundar!
Dina och jag är maktlösa. Vi har gett upp allt.
Du då, pappa?
Vad har du uppoffrat för oss? Säg en enda sak.
Inga frågor. Ingen röstning.
Ingen aning om vad som händer eller vad ni gör.
Jag är så jävla trött på att höra om vad som är bäst för oss.
"För barnen."
Ni behandlar oss som resväskor eller några jävla dockor.
När får vi nån talan?
Ni uppfostrar oss att bli oberoende, men när får vi säga till om nåt?
För satan, mamma.
Hela mitt liv har jag trott att det är pappas fel att vi lever så här.
Och det var ditt!
Du har ljugit hela mitt liv.
För oss båda.
Jag vet inte varför.
Jag fattar inte ens hur en lögn kan vara så länge.
Hur kan det ta så länge för en av er att säga sanningen?
Kan vi börja med det?
Det var fel av mig.
Hon har rätt. Det var fel av oss båda.
Allie, sluta.
Du var så liten.
Så här stor.
Och…
…innan du ens kunde prata valde vi att inte säga nåt.
Inte till dig heller.
Tiden gick, och vi valde igen att inget säga.
Sen gick tiden ännu mer. Ni blev större.
Ni lärde er prata, och… återigen valde vi att inget säga.
Sen gick det ännu mer tid, och vi valde att inget säga tills…
…det inte spelade nån roll längre.
Tills det gjorde det.
Det spelar roll.
Den här hemligheten…
…som vi höll har varit som ett gift.
Ibland tittade jag på er när ni skrattade, lekte, fånade er,
ibland när ni sov.
Och jag frågade mig själv: "Det här giftet…
…när är det rätt läge att ge det till mina barn?"
Nej.
Det finns inget rätt läge, så vi gav det aldrig.
Vi trodde att vi kunde börja om. Det funkade nästan.
Fan, jag behöver luft.
Alltså, egentligen…
…så vet jag bara hur man lever off-grid.
Förlåt att jag lämnade dig.
Vad i helvete?
Nej, titta inte.
Richard Beaumont är här.
Va?
Vad gör han här?
Charlie, vart ska du?
Vi klarade det, pappa.
Äntligen.
Vårt hotell kommer att få det här stället att se ut som ett råttbo.
Hursomhelst… Här är de.
Äntligen! Jag trodde ni åkte till fel hotell.
Hej.
- Kul att ses. - Detsamma.
- Sir. - Sir.
Låt mig presentera er.
- Min dotter Claire. - Hej.
Familjen Bautista. Det här är hennes kompis Annie.
- Jag är bara med. - Trevligt.
- Okej, ska vi sätta igång? - Absolut.
- Jag håller med. - Okej.
Okej, ha så kul nu.
Så, jag ville bara introducera…
- Hej då! Ha så kul. - Trevligt att träffas.
Det är en bit bort, men…
Charlie.
Charlie, det här är galenskap.
Charlie.
Vad är det?
Jag såg några jag kände igen.
Varifrån? Vilka är det?
Byggherrar.
Richard pekade ut dem.
De kanske bara bor här.
Ja. Kan vi bara hämta barnen och dra?
Här är vårt rum.
Härligt. Tack.
Videokonferensen är redo. Investerarna ansluter sig.
Toppen. Jag tror ni ser var vi ska sitta.
- Sätt dig i mitten, du. - Tack.
Stjärnan i centrum, eller hur?
Javisst, förstås.
Okej.
Det är spännande grejer.
Vi är tre signaturer ifrån att bli en av halvklotets största byggherrar.
Både norra och västra.
Där är de ju.
- Hej. - Hej.
Ser ni oss?
Ni två.
Hiss, korridor, entrétrappan.
- Konferensentrén. - Uppfattat.
- Redo? - Ja.
Bra. Då går vi.
- Var fan är de? - Jag hittar dem ingenstans.
- Fan. En av Guillermos mannar. - Är du säker?
Jag såg honom döda nån med en machete. Vad fan gör han här?
Allie.
De jobbar med Richard.
- Varför tror du det? - Han sa det.
- Vem? - Richard.
Okej. Jag ska kolla stranden.
Okej.
Va?
Beväpnade män på trean. Säkra alla gäster och ingångar.
Tack för att ni kom. Vi skickar dokumenten efteråt.
Vill du skriva under först?
Rör er inte!
- Händerna på bordet! - Ni hörde honom!
Jävla horungar! Vet ni vem jag är?
Vad fan pågår?
Charlie, vad gör du här?
Jag såg killarna med vapen gå upp hit.
Är din mamma här?
Du är en lögnare och hycklare. Allt du sa var lögner.
- Svara. Är hon här? - Ät skit.
Svara.
Glöm det.
Hej, mina damer och herrar.
Ni kanske inte vet vem jag är, men jag vet vem du är, Carter Albrecht.
Du är en brottsling.
Du har begått brott mot mänskligheten och naturen.
Du har undvikit en sanning otaliga gånger med din korruption och girighet.
De är inte på stranden.
Vi har slut på tid. De tänker spränga stället.
Hur vet du det?
För jag var hemma hos honom.
Jag såg sugminorna.
Man köper dem inte utan ett syfte.
- Mamma, pappa. - Var fan är Charlie?
Jag vet inte.
Richard tog honom.
Jag visste det. Såg han dig? Var han ensam?
Nej, det fanns en grupp beväpnade män.
- De tog Charlie. - Vart då?
Jag vet inte. På övervåningen.
- Okej. Visa mig. - Okej.
Du förorenar jorden.
Du har förstört den.
Du är inte bättre än en mördare.
Så, du ska erkänna det inför en global jury.
Du och dina plattformar har tiotusentals följare, inte sant?
När medierna ser denna stream kommer du ha flera miljoner till.
Ursäkta.
Som en försiktighetsåtgärd ber vi alla gäster gå till sina rum.
Vad fan gör han här?
Herr pappa!
Min vackra lillasyster.
Vi har 30 minuter.
"Jag heter Carter Albrecht.
Jag är född i Montauk, New York.
Jag gav order om att dumpa 40 miljoner liter giftigt avfall
och tungmetaller från en gruva in i Río de La Pasión,
vilket var den största miljökatastrofen från en gruva i Centralamerikas historia.
Jag erkänner min skuld och ber att…
…rättvisa skipas i proportion till brottet."
Skit ner dig.
Släpp mig! Rör mig inte!
Tredje våningen.
Vad var det?
Rör er inte!
Ner!
- Vad var det? - Hemvärnet. Jag sa ju det.
Lugn. Korridoren.
Vi måste avrunda.
- Nej. - Vi måste avrunda nu!
Fortsätt!
"Jag heter Andrea Bautista."
De fick mig!
Du kommer klara dig.
Okej, kom.
- Mamma, inte den här våningen. - Vad gör du?
Jag ska kolla andra våningen.
Om det finns sprängämnen, så är de här.
- Det är farligt. - De tog Charlie.
"Jag anlitade en milis för att avlägsna en hel by."
Snabbare.
Det står beväpnade män i slutet av korridoren.
Vi är i det här trapphuset, vid lobbyn.
Det finns ett till där bak.
Jag såg det.
Hela stället är riggat.
Vi måste få ut honom nu. Richard kanske vill hämnas.
Okej.
Jag kollar in det andra trapphuset.
- Okej, jag följer med. - Nej. Stanna här.
Alla behöver inte gå.
Vad tänker du göra?
Hitta en annan väg.
Skynda dig.
"En ytlig utredning gjordes i morden,
men 600 dollar till åklagaren löste det."
Varför gör han det här?
Richard?
Ja.
Han tror han gör nåt bra.
"Be enbart om rättvisa."
Här är den. Rättvisan.
Skriv på.
- Så jag ger dig allt nu? - Ja, för du förtjänar det inte. Skriv på.
Hjälp mig, min bror är galen!
Han dödade min mor, och nu tänker han döda mig och min pappa!
Snälla, hjälp!
"Jag heter Rafael Claudio Bautista.
Jag har fått 14 barn med flickor som bodde på min mark, några så unga som 11.
Jag har även våldtagit marken.
Jag brände 6 000 hektar av det sista reservatet
för den röda aran för sex år sedan."
Skriv på!
Okej, vi drar.
Ge mig detonatorn.
Snälla, ge mig den.
Charlie, kom.
Shit.
Charlie! Spring!
Margot, dörren!
- Pappa! - Kom inte närmare.
Det är inte vidare kul att se dig och familjen här.
Och förlåt att jag sköt dig i ryggen,
men hot verkar inte bita på dig.
Tiden är ute.
Du kommer dö långsamt, men jag ska skona din familj.
Gå till din mor.
- Pappa! - Charlie.
Gör inte som din pappa.
Charlie.
Skit på dig, Bill.
Charlie, vi måste gå.
Du är inte snabbare än en kula.
Charlie, följ med din mor.
Pappa!
Det är okej.
Gör det för oss.
Kom, gubben.
Sluta säga åt oss att lugna oss!
Släpp förbi oss! Min pappa är där.
Vi har gjort det här förr.
Terrängen och vägen dit kommer bli lång och svår.
Lämna tunga och värdelösa saker.
- Hur går det? - Okej.
ISMASKIN
Jag kommer ihåg den här.
Då går vi.
Bär lite grejer dit bort.
Charlie.
Hur är det? Välkommen. Hur var resan hit?
Undertexter: Borgir Ahlström