Klart.
Takk, alle sammen, for at dere kom.
I dag sørger vi.
Vi sørger det tragiske tapet av Silvia.
Fermin og familien inviterer
alle som ønsker å si noe til Silvia,
eller uttrykke seg fritt.
Landsbyen vår ble forgiftet av kvikksølv fra gruvene.
Vi måtte forlate våre døde og våre forfedre.
Giften hadde funnet vei inn i knoklene deres.
Her fant vi en familie som leget våre kropper og næret våre sjeler.
Silvia inspirerte oss alltid til å gå videre og finne vår vei.
Min kone var sterk.
Hennes livsvilje smittet over på meg.
Uansett hvor vanskelig livet ble, viste hun aldri at hun var bekymret.
Hun levde for alle.
Min elskede.
I den verden vi lever i dag,
er det radikalt og opprørsk å leve som Silvia.
Så i dag får vi feire henne
og be til Gud om at han
skal gi oss den styrken hun hadde,
så vi kan overvinne våre problemer
og å fortsette, med tapperhet, å bevege oss mot en bedre verden.
Jeg vet at Silvia ønsker at vi skal fortsette letingen etter et fredelig sted.
Vi trodde det kunne være Casa Roja.
Dessverre slipper heller ikke Casa Roja unna kreftene i vår korrupte verden.
Farvel, Silvia. Farvel, Casa Roja.
BASERT PÅ BOKEN AV PAUL THEROUX
Hallo?
Hei, det er meg.
Hei.
Det er Dina. Hun har reist.
Hva mener du med det?
Men jeg fant henne.
Sett deg. Og les denne. Nøye.
Du sendte en melding.
Ikke til deg.
Jeg er lei for det.
Det bør du være.
Ja.
Vi finner et sted vi kan prate.
- Det var skikkelig dårlig gjort. - Jeg vet det.
Og det var dessverre litt av poenget.
Og så gikk det ikke som jeg tenkte.
Merkelig at et sånt slag i magen gjør at noen bare vil vekk.
- Jeg prøvde å få deg til å forstå... - Kanskje du skal droppe moralprekenen.
Og la meg snakke nå.
Ja.
Jeg er lutter øre.
Det er ikke noe liv for meg her.
Ikke noe liv jeg ønsker meg.
Og...
Og ikke noe liv du eller mamma egentlig ønsker dere, heller.
Hvis dere hadde vært ærlige.
Jeg vil hjem.
- Kan jeg få snakke nå? - Nei.
Jeg er ikke ferdig.
Jeg vil hjem.
Men det er bare at...
Jeg har ikke noe hjem.
Jeg har en familie, men...
Jeg har ikke noe hjem.
Så som du er så glad i å si: "Hva er løsningen?"
Nå kan du snakke.
Jeg...
Jeg har ingen.
Iblant er det et så mye bedre svar.
Og hva vil du gjøre?
Helt ærlig?
Jeg vet ikke.
Og det er greit.
Men uansett hva jeg bestemmer meg for, trenger jeg din støtte.
Det kan jeg få til.
Og døren er vidåpen. Og det... Det mener jeg.
Ikke mer pissprat.
Og døren er åpen hvis du vil komme tilbake.
Når det er sagt...
Så har jeg ingen løsning. Men...
Men jeg har en idé. Jeg skal forklare når moren din kommer.
Har dere alt?
Hei.
Jeg hadde en plan for å prøve å få dere med hjem.
Det gikk ikke.
Og nå har jeg ingenting å tilby.
- Kanskje vi ikke har flere muligheter. - Jeg tror jeg må melde meg.
Det hjelper jo ingen.
Kanskje jeg trenger deg mer enn jeg trodde.
Det er så vondt at vi ikke tok godt nok vare på deg.
Så du følte at du måtte gjøre dette alene.
Det er langt ute i bushen. Så vidt det er merket av på kartet.
Se. Det ligger i le av fjellet på vestkysten der.
Det regner nok nesten daglig.
Perfekt for krabbeoppdrett.
På den andre siden er det solrikt, og masse tømmer å ta av.
Ferskvannet sildrer nedover i sørhellingen.
Vi kan dyrke jorden. Bygge hus.
Lyst på en dusj? Velg deg en foss.
Sulten? Plukk en mango på veien. Litchier, bananer, kokosnøtter.
Et paradis.
Det er ingenting der.
Ikke ennå.
Og hvem skal bygge alt?
- Vi. Casa Roja. - Herregud.
- Vi flytter alt ned dit. - Hva heter det?
- Det heter samme sted som før. - Nei. Nei, det er ikke sånn.
Ingen karteller. Ingen Zeta-folk. Bare vi. Et ekte fristed.
Moskito-kysten.
Siste stopp.
Hvem eier stedet?
Det gjør dere.
Vi. Familien Fox eier det.
Jeg liker tanken.
- For, jeg mener... - Nei, nei.
Vi skal hjem. Uansett om det bare blir oss tre eller alle sammen.
Vi må ta et valg i dag.
Du kan bli her og bygge Camp Fox. Lykke til. Men da får du gjøre det alene.
Mamma.
Vi skal hjem. Vi skal hjem.
- Og hvor er så det? - Der vi skaper oss et hjem. Men ikke der!
Og hvordan ser dette hjemmet ut, Margot?
Dina krasjet i en politibil, og hjemme ville ikke straffen blitt så ille.
Men du?
Terrorhandlinger. Drap.
- Pappa, hold opp. - Nei.
Hvorfor er du så jævlig? Du er ikke bedre enn oss andre, Allie.
Det var du som ødela for NSAs Sandpiper-program.
Du solgte sjela di, men så angret du. Det var ikke heltemodig, det var egoistisk.
Dere!
Det er ikke jeg som vil tilbake til det møkkastedet!
Fengsel? Landet er stengt av med piggtråd. Hele stedet er et fengsel!
Men, herregud! Hold kjeft!
Kan dere ikke bare for én gangs skyld...
...tenke litt på oss?
Tenk litt på hva vi vil.
- Vi har alltid tenkt på dere... - Det er bare piss, mamma.
Det har bare handlet om din plan eller pappas plan, aldri noe annet.
Dere har aldri spurt hva jeg vil.
Dere har aldri spurt Dina hva hun vil.
Dere gjør alltid den samme jævla dritten.
Tar avgjørelser for oss.
Dere har oss i bånd og sleper oss med som bikkjer!
Dina og jeg har ingen makt. Vi ofret alt.
Hva med deg, pappa? Hva har du ofret for oss? Si én ting.
Ingen spørsmål, ingen stemmer.
Ingen anelse om hva som skjer, hva dere driver med.
Jeg er så jævlig lei av å høre om hva som er best for oss.
"For ungene."
Dere behandler oss som bagasje eller...
...eller noen jævla dukker.
Når skal vi få være med og bestemme? Vi lærer at vi skal være selvstendige.
Når skal vi få bestemme?
Herregud, mamma.
Hele mitt liv har jeg trodd det var pappas skyld at vi måtte leve som dette.
Og så var det deg. Du har løyet for meg i hele mitt liv.
For oss begge. Jeg vet fremdeles ikke hvorfor.
Jeg forstår ikke at en løgn kan vare så lenge.
Hvordan kan dette ha pågått så lenge
uten at en av dere har tatt ansvar og fortalt sannheten?
Kan vi begynne der?
Jeg gjorde feil.
Hun har rett. Det gjorde vi begge to.
Allie, slutt.
Dere var så små.
Du var bare så stor.
Og før du i det hele tatt lærte å snakke, bestemte vi at vi ikke skulle si noe.
Det samme med deg.
Og så gikk tiden, og vi valgte å la være å si noe.
Og så gikk det mer tid, og du ble større.
Du lærte å snakke, og på nytt valgte vi å la være å si noe.
Så gikk det enda mer tid, og vi sa ingenting helt til...
...det ikke var viktig lenger.
Men så ble det viktig igjen. Det er viktig.
Denne hemmeligheten...
...vi har holdt på, har vært som gift.
Jeg kunne se på dere når dere lo, lekte og tøyset, og noen ganger når dere sov.
Og da lurte jeg på denne giften...
Når må jeg gi den til barna mine?
Nei. Det fantes ikke noe riktig tidspunkt, så vi lot dere aldri få den.
Vi trodde vi kunne begynne på nytt. Vi klarte det nesten.
Jeg trenger en liten pause.
Jeg tror egentlig ikke jeg vet om annet enn å leve utenfor samfunnet.
Unnskyld at jeg dro.
Hva faen?
Nei, Dina. Ikke se.
- Han jævla Richard Beaumont er her. - Hva?
Hva gjør han her?
Charlie, hva skal du?
Vi klarte det, pappa. Endelig.
Det vi skal bygge, vil få dette hotellet til å virke sjuskete.
Der, ja. Endelig. Jeg tenkte dere hadde dratt til feil hotell.
Hallo.
- Godt å se deg. - I like måte. Sir.
La meg presentere dere. Dette er min datter Claire.
Familien Bautista. Og hennes venninne Annie.
- Jeg er bare med. - Hyggelig.
- Skal vi komme i gang? - Ja.
- Enig. - OK.
Hygg dere.
Så jeg ville bare møtes...
- Ha det! Kos dere. - Hyggelig å treffe dere.
Et lite stykke å gå, men...
Charlie.
Charlie, dette er galskap.
Charlie.
Hva er det?
Jeg så noen jeg vet hvem er.
Fra hvor? Hvem da?
Utbyggere.
Richard pekte dem ut.
Kanskje de bare bor her.
Ja. Men vi henter ungene og stikker.
Vi skal inn hit.
Glimrende. Takk.
Videokonferansen er klar. Investorene logger inn.
Fantastisk. Dere ser nok hvor vi skal sitte.
- Du kan vel sitte i midten? - Takk.
- Stjernen skal sitte sentralt. - Ja, så klart.
OK.
Dette er spennende.
Tre underskrifter, så er vi
en av de største utbyggerne på denne halvdelen av kloden.
Her har vi dem.
- Hallo. - Hallo.
Ser dere oss?
Dere to.
Heisen, korridoren, trappen.
- Inngangen til konferanserommet. - Greit.
- Klar? - Ja.
Bra. Da går vi.
- Hvor er de? - Jeg finner dem ikke noe sted.
- Faen, en av Guillermos karer. - Er du sikker?
Jeg så ham drepe en fyr med machete. Hva faen gjør han her?
Allie.
Guillermos folk hjelper Richard.
- Hvorfor tror du det? - Han sa det.
- Hvem? - Richard.
- Jeg går og sjekker på stranden. - Ja vel.
Hva?
Bevæpnede menn i tredje etasje.
Takk for nå. Vi sender de signerte dokumentene.
Vil du signere først?
Sitt i ro! Hendene på bordet!
Jævla drittsekker! Vet dere hvem jeg er?
Hva faen er dette?
Charlie, hva gjør du her?
Jeg så de fyrene med våpen gå opp hit.
Er moren din her?
Jævla hykler. Alt du har sagt, har vært løgn.
- Svar. Er moren din her? - Faen ta deg.
Svar, svar.
Glem det.
Hallo, mine damer og herrer. Dere kjenner kanskje ikke meg,
men jeg vet godt hvem du er, Carter Albrecht.
Du har begått forbrytelser mot menneskeheten og mot naturen.
Og vridd deg unna sannheten med korrupsjon og grådighet.
De er ikke på stranden.
Vi har ikke mer tid. De skal sprenge stedet.
Hvordan vet du det?
Fordi jeg var hjemme hos ham.
Jeg så bombene.
Det er ikke sånt man skaffer uten et klart mål.
Hei.
- Mamma, pappa. - Hvor er Charlie?
Jeg vet ikke.
Richard tok ham.
Så han deg? Var han sammen med noen?
Nei, det var en annen gruppe med bevæpnede menn.
- De har Charlie. - Hvor er de?
Jeg vet ikke. Oppe et sted.
- Ja vel. Vis meg. - OK.
Dere forurenser planeten.
Dere har ødelagt den.
Du er ikke annet enn en morder.
Så du skal få tilstå foran en verdensomspennende jury.
Du og plattformene dine har titusener av følgere. Ikke sant?
Så når media plukker opp dette, får du mange millioner i tillegg.
Unnskyld meg. For sikkerhets skyld
ber vi alle gjester om å gå tilbake til rommene sine.
Hva faen gjør han her?
Gamle far!
Vakre lillesøster.
Vi har en halv time.
"Mitt navn er Carter Albrecht. Jeg er født i Montauk, New York.
Jeg ga selskapene mine ordre om å pumpe 40 millioner liter giftig avfall
og tungmetaller fra gruven og rett ut i Pasión-elva.
Noe som ble den største miljøkatastrofen
i Sentral-Amerikas historie.
Jeg innrømmer skyld og ber om...
...en dom som står i forhold til forbrytelsen."
Faen ta deg.
Slipp meg! Ikke rør meg!
Tredje etasje.
Hva var det?
Jaha.
Stopp!
Ned!
- Hva var det? - Nasjonalgarden.
- Rolig. Korridoren. - Vi må bli ferdige.
- Nei, nei. - Vi må bli ferdige!
Nei. Fortsett. Fortsett.
"Mitt navn er Andrea Bautista."
Jeg er truffet!
Du klarer deg.
Kom igjen.
- Det er ikke denne etasjen. - Hva holder du på med?
Jeg sjekker andre etasje.
Hvis de har plassert ut bomber, er de her. De har Charlie.
"Jeg betalte en militsgruppe til å fjerne en landsby fra eiendommen."
Fortere.
Det er to med våpen nederst i gangen.
Vi står i trappen rett ved lobbyen.
- Det er en trapp til på baksiden. - Ja, jeg har sett den.
Det er politi overalt.
Vi må få ham ut nå. Kanskje Richard vil ha hevn.
Greit.
Jeg sjekker trappen og ser om jeg kan gjøre noe.
- Jeg blir med. - Nei, nei. Bli her.
Det er ingen vits i at alle går.
- Hva skal du? - Finne en annen løsning.
Fort deg.
Ja.
"Det ble gjort en overflatisk etterforskning av drapene,
men $600 til aktor løste det problemet."
Hvorfor gjør han dette?
Richard?
Ja.
Han tror han gjør noe godt.
"Jeg ber bare om rettferdighet."
Her er rettferdigheten. Skriv under.
- Så jeg skal gi alt til deg? - Ja, du fortjener det ikke. Signer.
Hjelp. Broren min er gal.
Han drepte min mor, og nå vil han drepe meg og min far også!
- Hjelp meg! - Rolig nå.
"Jeg er Rafael Claudio Bautista.
Jeg har fjorten barn. Noen med jenter så unge som 11 år, som bor på eiendommen min.
Jeg har også voldført jorden.
Jeg brente ned 60 mål av habitatet
til gulvingerødaraen for seks år siden."
Signer!
Nå stikker vi.
Gi meg detonatoren.
Vær så vennlig.
Charlie, nå drar vi.
Å, faen.
Charlie, løp!
Margot, døren!
- Pappa! - Jeg ville ikke kommet nærmere.
Jeg er ikke veldig glad for å se deg og familien din her.
Beklager at jeg skjøt deg i ryggen, og alt det der.
Men du virker uimottakelig for trusler om vold.
Det er over, Allie. En langsom død venter, men jeg skal vise familien din nåde.
- Charlie, gå til moren din. - Pappa!
Ikke vær som faren din.
- Charlie. - Dra til helvete, Bill.
Charlie, vi må ut nå.
Du er ikke raskere enn en kule.
Charlie, bli med moren din.
Pappa!
Det går bra.
Gjør det for vår skyld.
Kom, vennen.
Ikke be oss ta det rolig!
Slipp oss forbi. Faren min er der oppe.
Vi har gjort dette før.
Terrenget og veien dit er lang og vanskelig.
Legg igjen alt som veier for mye eller har liten verdi.
- Hvordan går det? - Greit.
ISMASKIN
Denne husker jeg.
La oss gå.
Bær ting bort dit.
Charlie.
Hvordan går det? Velkommen. Hvordan gikk reisen?
Tekst: Trine Haugen