Питання дня.
Як зробити лід з вогню?
Я не знаю, тату. Я здаюся.
Здаєшся?
Секунду.
Хай мені чорт.
Лід з вогню.
Вода, вогонь, потужний вакууматор.
От і все, ніяких відходів.
Що скажеш?
Дивовижно.
Навіщо це?
Ну, багато людей у світі не мають доступу до електрики.
Жителі бідніших країн могли б зберігати їжу.
Гуманітарні організації могли б зберігати ліки, вакцини.
Він досить маленький.
О ні.
Я можу зробити більший.
Значно більший.
Будь-якого розміру.
Ми розбагатіємо?
Не знаю, чи розбагатіємо, але зачекай кілька днів,
поки патентне бюро схвалить нашу заявку.
Побачимо.
Ходімо.
Берег москітів
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛА ТЕРУ
Іде дощ, а в мене немає парасольки.
Гаразд...
Ускладнимо завдання.
«Якби я знав, що буде дощ,
я подумав би взяти парасольку».
-Ні. -Скажи.
...спотиканка.
-Знаєш, що є «спотиканка»? -Спотиканка? Ні.
Це є скоромовка.
-Зараз дам одну. -Добре.
-Три сумні тигри... -О ні. Три...
Яка там перша частина?
Три сумні...
-Сумні. -Сумні, так?
-Три сумні тигри. -Так.
-Я розмовляю іспанською. -Не знаю, що ти кажеш.
Знаєш. Я щойно це сказав!
Один, п'ять, дев'ять.
Отак.
Вісім годин по 11 доларів за годину буде...
Буде 88 доларів,
але... мінус 50, які того тижня ми видали вам авансом.
Авжеж.
Приходьте в п'ятницю,
у нас... проблема з сантехнікою в роздягальні.
Яка саме проблема?
Постійно забивається.
Візьму інструменти.
ЦЕ ОСТАННЄ ПОПЕРЕДЖЕННЯ
У ДОДАТКУ ДОКУМЕНТИ ПРО ОРЕНДУ БУДИНКУ
ПОЗБАВЛЕННЯ ПРАВА ВИКУПУ
Взаємно.
Десь так.
Знаю.
Коли ми зможемо побачитися?
Штучне глобальне потепління – брехня. Це вигадка.
Це не загроза. Немає ніякої небезпеки.
Усе, що кажуть ті шарлатани, – брехня.
То ти знаєш?
Стривай.
Чорт. Мені пора. Бувай.
Якщо розповісти велику брехню, люди повірять.
Мільйони у світі...
Я досліджував відмінності між комахами й людьми.
Відмінностей купа.
Так, але тому це й цікаво, еге ж?
Бачив, як павучок їсть свою маму?
Не бачив. А ти?
Так. Ми їх боїмося, бо вони не такі, як ми.
Весь їхній світ інакший.
Вони їдять своїх матерів.
Якби павуки вміли говорити, ми б усе одно їх не зрозуміли.
Привіт. Як там на роботі?
Усе гаразд. Що читаєш?
ПІДГОТОВКА ДО ТЕСТУ SAT
То ти вирішила, куди вступатимеш?
Ні. Ми з Джошем і досі це обговорюємо.
-Справді? -Так. А чому ні?
А де тепер Джош?
Щось він тут більше не ошивається.
Як гадаєш, чому?
То ти не передумала? Вступаєш в один коледж з Джошем?
Тату, все, що ти скажеш, не матиме значення.
Чудово.
А чому?
Тому що ви з мамою почали зустрічатися підлітками.
І ситуація була подібна. Вона була багата, а ти бідний.
-Так... -І не кажи, що ви рідні душі.
-Але це правда. -Боже. Знову?
Марґо!
-Що? -Хто ми?
Не знаю. А хто ми?
Скажи, ти ж знаєш.
Хочеш почути, що ми рідні душі?
Так, хочу!
Ми рідні душі.
Дякую.
Нема за що.
Кави?
Про що думаєш?
Не знаю. Я б зайшов до тебе.
-У гості. -Ти справді хочеш зайти?
Чарлі, вставай.
Твій тато вдома?
Він уже йде.
Надовго?
Та ну. Він не кусається.
Взагалі-то, кусається. Ще й як.
Ми бачились би в школі, якби ти
туди ходила, як нормальна людина.
Те, що я не живу як нормальна людина, не значить, що я ненормальна.
Чекай.
-Де він? -Що саме?
Діно!
Діно, він пішов?
Ні, він ще тут, Джоше. Як справи?
-Вітаю, містере Ф... -Боже. Тату, мені 15.
Річ не у твоєму віці.
А в чому тоді річ?
Ніяких телефонів. От у чому річ.
Знаєш, люди користуються телефонами.
Нормальні люди в житті користуються телефонами.
Ніяких телефонів.
Це як секта Джима Джонса!
Тату!
-Це просто огидно. -Так.
Справжня гидота.
Ви на цьому готуєте чи що?
Ти давно тут працюєш?
Десь тиждень.
На цій олії ви смажите курятину, так?
Так.
І це помиї. Цю гидоту просто виливають.
А з неї можна добути енергію.
Я візьму її додому, видалю крихти так званого м'яса,
трохи підігрію, додам метилату натрію.
І вона перетвориться на біодизель.
Заправлятиму нею свій пікап, мінівен дружини.
Іноді кондиціонер.
Можна заощадити багато грошей, друже. Купу грошей.
Я дам половину тобі, а половину твоєму начальнику містеру Саркісяну.
Це кошерно?
-Олія? -Чувак, це законно?
Це використана олія.
Так, це законно.
Усе гаразд?
Так, усе під контролем.
-1-4-1 диспетчеру. -Слухаю, 1-4-1.
ПОЛІЦІЯ СТОКТОНА
Добрий день.
-Чому хлопець не в школі? -Він навчається вдома.
Зараз вівторок, 10:15. Він має бути в школі.
Я в школі, це моє заняття.
Як це так?
Це фізкультура.
Сідай у машину, синку.
Так, сідай у машину.
Ви маєте кваліфікацію, щоб навчати сина вдома?
-Так, маю. -Розкажіть, будь ласка.
Авжеж.
За каліфорнійськими законами,
щоб навчати дитину вдома, єдина вимога до батьків – це компетентність.
Розумію, що її важко оцінити,
але, я б сказав, що його мама і я досить компетентні.
Якщо хочете запитати його про поетів-романтиків чи, не знаю...
падіння Римської імперії...
цим займається його мама, цього я не коментуватиму.
Я радше практична людина.
ПОЗБАВЛЕННЯ ПРАВА ВИКУПУ
Але суть у тому, що цей хлопець може відрегулювати вам двигун,
читаючи напам'ять Кітса.
Заворушення на Юніон-авеню.
Усі екіпажі поблизу, прийом.
Гарного вам дня, сер.
Ясно, 5-2-4.
Будьте обережні.
Усе гаразд?
Так.
Тебе це трохи налякало?
Ні, я не боюся поліції.
Ну, добре.
Знаєш, їх варто трохи боятися.
Вважай, що копи – як незнайомі собаки.
Здебільшого вони добрі,
але припускай, що вони кусаються, поки не переконаєшся в протилежному.
-Зрозумів? -Так.
БІБЛІОТЕКА СТОКТОНА
ТЕЛЕФОН
Алло.
Привіт, мамо.
-З днем народження. -Боже мій. Марґо.
Боже мій. Де ти?
-Вибач, я не... -Я знаю.
Як ти?
Надіюся, тато ввечері поведе тебе в «Клайд».
Ні.
Вечеря в «Клайді» відкладається.
Чому? Він завжди водить тебе в «Клайд» у твій день народження.
А цього року не поведе.
Бо цей старий дурень зламав ногу.
Господи. І як він?
Житиме. Він чистив жолоб... чи намагався це зробити.
Боже мій.
Усе не так погано, як здається. Через тиждень гіпс знімуть.
Я вже не можу дочекатися. Він мене бісить.
Шкутильгає по будинку як Борис Карлофф.
Він любить зображати мученика.
А...
як там мої онуки?
Мабуть, уже такі великі.
Великі.
Я дивлюся на них і не можу повірити.
У їхніх обличчях я бачу свого тата.
Мамо, я не можу.
Мені вже пора.
З днем народження.
Мої вітання татові.
Доню, вибач, я...
Я люблю тебе.
А я тебе.
Ми можемо чимось допомогти?
Гроші? Адвокати?
Пиріг з курятиною?
Було б чудово.
Пиріг з курятиною.
Приходь до мене, і я пригощу. Мої двері завжди відкриті.
Я знаю.
Мамо, мені пора. З днем народження.
36 – ФОКС
БЮРО ПАТЕНТІВ І ТОРГОВИХ МАРОК США
МІСТЕРУ ЕЛЛІ ФОКСУ
Так.
Ось.
Чорт забирай!
Чорт!
Ти ніколи не думав: якщо тато такий розумний, то чому ми такі бідні?
Мені не подобається таке життя.
Я так не можу.
Я втомилася.
Ніндзя.
Я не розумію.
Разів 50 прочитав – і не розумію.
Слухай, я тут подумала.
Минуло вже дев'ять років, ми шість разів змінювали документи.
Можна подзвонити моїм батькам.
Я можу зробити це анонімно, з одноразового телефону.
Можу подзвонити з Сан-Франциско чи з Лаббока, Техас.
Хай собі пробують відслідкувати дзвінок.
Еллі, можна попросити батьків переслати нам грошей на онлайн-рахунок.
-Вони перешлють. Ти знаєш. -Не можна.
Ти вже це зробила?
Ти їм подзвонила?
Авжеж ні.
Але в нас проблеми, Еллі. Серйозні проблеми.
Ми втратимо будинок, і я не знаю, куди нам їхати і як бути.
-Що робити далі? -Почати все з початку.
Переїдемо й почнемо все спочатку.
Збирай речі.
Ми їдемо звідси.
У нас є діти.
Усе буде гаразд. Уже ж переїжджали.
Ось, поглянь, над чим я працюю.
Це корабель?
Авжеж.
Чому ні?
Я думав про баржу.
З плюсів – вона простора. З мінусів – прив'язує нас до одного місця. Але...
Думаю, траулер краще.
Чому траулер?
В нього досить високий і широкий корпус,
тож нам вистачить місця на борту.
І він міцний. Може витримати шторм.
Маючи корабель, ми будемо вільні.
І, до речі, нас ніхто не знайде. Так?
Хай лише спробують.
Сказати тобі правду?
Мене це зацікавило.
Так.
Але треба роздобути грошей.
Так.
Мені він не потрібен.
Авжеж потрібен.
Один такий прилад можна...
Два такі прилади можна використовувати для заморожування припасів.
Таким чином ви заощадите...
Можу продати вам цей ексклюзивно за 100 000 доларів.
-Він окупиться за п'ять років. -Еллі.
Беріть.
Або напрокат за 20 000 доларів. Без ексклюзивних прав.
Еллі, послухайте мене.
Ваш син сидить у пікапі й спостерігає за нами.
Я не хочу соромити вас перед ним. Справді не хочу, але...
Що я можу зробити? Мені він зовсім не потрібен.
Не треба.
Гей.
Генія розуміють не одразу.
Він козел.
Авжеж.
Він козел.
Я вже бачив цю машину.
Тримайся.
Якого біса? Що ти робиш?
Плани змінилися.
Тату, куди ми їдемо?
На звалище.
Ходімо.
Знаєш, що американці викидають?
Що?
Золото.
Комп'ютери, системні плати,
джампери й порти для сім-карт.
Там усюди є золото.
Тобто метафоричне золото? Не справжнє?
Ні.
Справжнє золото.
Золото. Поглянь.
Справді?
-І ми можемо його забрати? -Так. Можемо його видобути.
«Їдь на захід, хлопче». Так казали раніше.
«У тих горах є золото».
А де ми знайдемо золото?
На клятому звалищі.
Стій тут.
Куди ти?
Нагору.
Тату, не треба.
Усе гаразд. Я зараз.
Чорт!
Гей. Присядь.
-Нащо? -Присядь.
Що ми тут робимо?
Кажи.
Гаразд.
Я бачив листа в машині.
Я знаю, що будинок хочуть забрати.
Що?
Вони з банку.
Ці люди не з банку.
Ходімо. Але пішки.
Тату, вони позаду.
Бачу.
Візьми сканер на задньому сидінні.
Сканер?
Підозрюваний їде на Єйтс-роуд, 36, до дому Фоксів.
Усі екіпажі, прийом.
Ми повернемося додому. Біжи на другий поверх.
Збери речі. І жодних питань.
Так, як ми тренувалися.
ПОЛІЦІЯ СТОКТОНА
Чарлі! Іди сюди.
Повільно.
Я переговорю з мамою.
Іди в дім і зроби так, як домовлялися.
Іди.
Отже...
нас знайшли.
Це сталося. Треба їхати.
Справді їхати.
Це не Огайо. Це вони.
Не знаю, як вони нас знайшли.
Може, це та поліцейська біля кафе.
Я не знаю, але вони нас знайшли.
Я дзвонила мамі й татові.
Як у них справи?
Еллі, вибач.
Я була обережна. Я...
Усе гаразд. Нас би все одно колись знайшли.
Так.
Треба забратися звідси хвилин через десять, щонайбільше 15.
Поліція їде зі Стоктона.
З доріжки поверни направо і їдь на захід.
А ти?
Вивези дітей. А я їх відманю.
Куди ми їдемо?
З Америки.
-Ти жартуєш. -Я не жартую.
-Чому? -Чарлі.
Діно, ми про це говорили. І знали, що це буде.
Так, але чому? Чому зараз? Чому в цю хвилину?
Діно, будь ласка. Довірся нам.
Чарлі, ти збираєш речі?
Щоб ви знову все зіпсували?
Щоб не звертали на мене уваги? Ставились як до собачки?
-Я не собачка, мамо. -Чорт.
Я не собачка.
Я нікуди не поїду. Я залишуся тут.
-Це мій дім. -Тобі 15 років.
Твоя згода нам не потрібна.
-Бо це закон? -Бо ми твої батьки!
Бо закон для вас не має значення, так?
Вибач. Я тебе люблю.
Збери одну сумку. Будь готова через десять хвилин.
Що він зробив?
Серйозно, де він облажався цього разу?
Десять хвилин.
Чарлі, як там у тебе справи?
-Усе гаразд. -У тебе п'ять хвилин.
Чула, Діно? Через чотири хвилини їдемо.
Я піджену мінівен.
Чотири хвилини.
Я готовий.
А ти, Діно?
Діно!
ЇДЬТЕ БЕЗ МЕНЕ. Я ЗАЛИШУСЯ.
Чорт.
Де Діна?
-Мамо, де Діна? -Хвилинку.
Тікаймо.
Швидше.
Пристебнися.
Готовий?
Боже.
Здається, я бачу, в чому проблема.
Проблема в тому, що ти паскудно водиш машину.
Мамо.
Сідай у машину, Чарлі.
МОТЕЛЬ «ҐЛЕН КАПРІ»
Вона просто втекла.
О чорт.
Чекайте тут.
-Вернусь о другій ночі. -А якщо ні?
Бери Чарлі.
І тікай.
Думаєте, вона поділилася планами поїздки з цим хлопцем?
Агов, мала!
Я тебе бачу. Ого, які сіднички!
-Не біжи. -Не так швидко.
Іди сюди, кицю.
О боже.
Алло?
-Алло, хто це? -Бабусю?
Діна?
Допоможи мені.
Діна?
Це ти?
Діно.
АВТОБУСИ – ПОЇЗДИ
Рукою, секс і...
-Ні, ти сказав... -Я сказав тобі...
Я сказав узяти в нього наркоту, а не трахатися з ним!
-Я не трахалася! -Пішла ти!
Крісе, якого біса?
Привіт.
Скучила за мною?
Іди сюди.
Чому ти так з нами?
Бо в нас проблема.
Але ніхто не каже, яка саме проблема.
Знаєш, така проблема...
що ти думаєш: «На перший погляд усе погано.
Але якщо посидіти й подумати,
може, я знайду вихід».
У нас не така проблема.
Гей.
Це буде пригода.
Ми купимо корабель.
Мені не потрібні пригоди.
Авжеж потрібні. Бачиш, що ти наробила. Бачиш, чого ти досягла.
Так. І це відстій.
Мені страшно.
Ясна річ.
І якби ти так не почувалася, це не була б пригода.
Правильно?
Поїзд до Сан-Франциско...
пересадка на поїзд до Емервіля, Каліфорнія, на платформі ...один-нуль.
Ходімо. Послухай мене.
Мама чекає біля мотелю «Ґлен Капрі» на Норт-Плімут-роуд.
-Їдь до неї. -Я не можу.
Можеш. Вона без тебе не поїде.
А якщо вона не поїде, то й Чарлі не поїде.
-Тату? -Поглянь на мене.
Якщо Чарлі не поїде, то нас знайдуть
і розлучать, а це проблема.
Я припаркувався біля входу. Бери мій пікап і їдь.
Іди.
Багаж без господаря буде передано в бюро знахідок.
Містере Фокс.
Вітаю.
Пройдіть з нами.
Що, я заарештований?
Якщо підете з нами – ні.
А якщо я не заарештований, то навіщо мені йти з вами?
Ви ж...
не на вечірку мене запрошуєте?
-Так, Еллі... -Тепер я для вас Еллі?
-Чому не містер Фокс? -Будь ласка,
покладіть руки за голову й переплетіть пальці в замок.
-Навіщо? -Бо я вас прошу, сер.
-Ясно. А навіщо? -Просто зробіть це.
Чорт.
-Куди ми йдемо? Що сталося? -Сер...
Я заарештований чи затриманий?
-Заспокойтеся, сер. -Я можу йти?
Ні, не можете. Переплетіть пальці за головою.
Навіщо?
Бо я вас прошу, сер.
Ви не маєте права мене обшукувати. Не маєте...
Лицем на землю!
Я не лягатиму на землю!
-Відчепіться! -Шокер!
Ходімо.
Чорт забирай.
Вона вивихнула мені щиколотку.
Три дні тому...
Ми про це повідомили.
Тату!
Сідай.
Тримайся.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк