- Det lugter godt, mor. - Tak.
Jeg har aldrig været klar over, hvor glad jeg var for vores høns.
- De er gode nok. - Er der bacon?
Ved I hvad, alle sammen?
- Hæng ikke her. Sid ned og spis. - Okay.
Mor har talt. Udmærket.
- Værsgo. - Tak, sønnike.
Stella Blue. Stella Blue.
Gider I at stoppe med at glo?
At jeg dimitterer betyder ikke, at jeg er blevet til en anden.
- Men det er du. - Ja, det er svært at tro.
- Nu siger han ... - Det føles som i går.
- Lige på sekundet. - Men det føles som i går, Augie.
Det føles som i går, at din mor sagde, at hun var gravid med dig.
Det føles som i går, at vi fik dig hjem.
Så jagtede vi ildfluer i haven ...
Hvor holder vi din sidste fest som highschoolelev?
Kan vi liste ind på ranchen og gøre som planlagt?
Vi kunne tage hen i Stans hus, ikke?
- For tidligt? - Det er ikke sjovt.
Skidt med det, så længe vi er sammen.
- Juice? - Ja, det ordner jeg.
Nå ... Ved du, hvem der gjorde skjulestedet mindre trygt i går?
Nej, ikke endnu.
Men Miles og hans familie er i sikkerhed.
Cassie og James er på sagen. Vi identificerede ligene.
Lange generalieblade. De var lejesoldater.
- Var Seranos folk ude efter hævn? - Jeg ved det ikke.
Det hænger ikke sammen med Miles. Det føles som en ny flok.
Vi ved i hvert fald, hvem der snød ranchen fra os.
Ja, hvis Dan har ret i, at Denise skar remmen over.
Jeg ønsker ikke at tro på ham, men hvorfor skulle han lyve?
Denise bliver nødt til at tilstå det, og det ligger ikke til den familie.
Vi bør tale sammen.
Hvad?
Vi kan måske finde ud af, hvad familien har skjult.
Jeg smutter nu. Jeg bliver ikke og spiser morgenmad.
Pligten kalder. Men vi ses snart. Jeg er stolt af dig.
- Jeg er så stolt. - Okay. Jeg elsker dig.
Okay, hvad har du fundet ud af?
Victor Chavez. Nate Carmouche. Anthony Fitzpatrick. De var i hæren.
- I samme enhed? - Nej, de kendte ikke hinanden.
Hvorfor prøver en paramilitær gruppe at gøre en Texas Ranger tavs?
Miles og Fenton kom måske for tæt på.
Var der veteraner blandt biltyvene i Dallas?
Nej. Men baseret på magtdemonstrationen forleden -
- var ingen af dem lovlydige. De var ikke blevet fanget.
Medmindre nogen beskytter dem. Stan Morrison beskyttede Northside.
- Det er måske det samme her. - Skulle Fenton være skytsenglen?
Det er muligt. Lad os holde fokus på nogle få.
Hvad så?
På den sidste sag med Miles var han så paranoid, før han forsvandt.
Jeg havde det på samme måde. Som om nogen holdt øje med os.
Det var bare en mavefornemmelse.
Hej. Kommer jeg til ulejlighed?
- Hvorfor tror du det? - Skulle vi ikke mødes senere?
Jo. Jeg er på vej til Sacred Heart. Ved vi noget om attentatmændene?
Kom lige udenfor med mig.
Tak for din bekymring og hjælp.
Men det her er en officiel sag for rangerne nu.
Det ved jeg godt. Jeg tænkte, at jeg kunne hjælpe med profilerne.
De var uden tvivl fra militæret, og jeg ...
Jeg havde ret. Jeg kan se den. Din glød. Du vil så gerne hjælpe.
Hvad er det, du forsøger at sige?
Nu vil jeg tale frit fra leveren.
Jeg har muligvis ringet et par gange til guvernørkontoret.
Angående mig?
Jeg talte også med lovmyndighederne -
- og de er villige til at betragte din militærerfaring -
- som erfaring hos delstatspolitiet. Hvis det er noget, du vil.
- Vi taler ikke om psykologjobbet? - Nej, det gør vi ikke.
- Vil du have mig som ranger? - Ja, det vil jeg.
Kun hvis du selv vil. Og i så fald skal du mene det fuldstændig.
- Det skal jeg lige tænke over. - Gør det. Så tales vi ved.
- Ja. Tak. - Vi ses.
"Jeg har altid vidst, at vi ville finde sammen igen."
Det lader sig ikke gøre, at Gale ikke mente noget med det.
Nej. Ikke efter vi talte med Nate. Du hørte ham selv.
Han var så opsat på at beskytte Frank og mig.
Ja.
Gale er den eneste, som Marv kunne fortælle om mig.
- Jeg vidste, at vi fandt sammen. - Hvordan?
I det her liv eller det næste.
Vi ved, at hun skjuler noget. Og Denise skar remmen over.
Okay ...
Geri, for det første er jeg ked af alt det her.
Jeg har prøvet at få Denise til at tale. Det har Liam også.
Vi talte endda med Dan og hele familien ...
Cordi, vi må ikke give op. Vi ved begge to ...
De siger ikke noget til mig. Til en Walker.
Men du ... er en Davidson.
Du tilhører familien.
Goddag, sidsteårselever på Sacred Heart.
Da det kun er en øvelse, vil jeg uddele de seneste karakterbøger.
For nogle af jer vil det ikke være rart -
- så vent med at klappe, indtil det er slut.
Mary Patricia Joste.
Vær ikke urolig. Du gjorde det. Du dimitterer.
Vi gjorde det.
- Tænk, at det er slut nu. - Men du skal på college.
Og du bliver sikkert tutor for Todd ligesom i år..
- Bliver du nu jaloux igen? - Det har jeg aldrig været.
- Hvad mon der skal ske nu? - Hvad mener du?
Med Stella. Du kender sikkert det her.
Man dimitterer og tænker på, hvad der nu skal ske.
Ja. Din søster kender sig selv. Det er det vigtigste.
- Men du, derimod ... - Stella Blue Walker.
Kan du klare dig uden din storesøster?
Det skal nok gå. Jeg har jo dig, ikke sandt?
Jo.
Ja, Stella!
Smut nu.
Hvordan føles det, at jeres barnebarn er på vej væk?
Jeg oplevede det samme for omtrent 15 år siden.
- Og se, hvad der skete. - Hvad har du nu tænkt dig?
Du kan stadig være jurist.
Jeg ved ikke længere, hvad jeg kunne tænke mig at lave.
I er en munter flok.
- Jeg misunder dig. - Nu hører jeg vist syner.
Jeg mener det. Du har arbejdet med jorden og vidst, hvem du var.
Du hjalp endda Dan med ranchen og glemte alt for at løse opgaven.
For du har et livsmål.
Det er ligegyldigt nu, for vi har ingen ranch eller jord.
Ja, en rigtig munter flok.
Hvordan kunne jeg tro, at det var en god idé at være sammen med dig?
Det var åbenbart en god idé at trække mig ind i soveværelset, da jeg kom.
Trak jeg dig? Får jeg nu gode råd om soveværelset -
- fra rangeren, der går i seng med en meddeler?
- Jeg var ikke ... - Ikke det?
- Interessant. - Jamen dog. Hej, Gale.
Nu forstår jeg, hvorfor du ville have et lift.
Vent lidt. Jeg er nødt til at sige det.
Da du indså, at du var en af dem, blev du et andet menneske.
Den, jeg i virkeligheden skulle være? Nu er mine øjne åbne, Cordi.
Kom. Jeg skal hente Denise.
Også Denise? Så er alle Davidson-pigerne samlet.
Sørg for at takke din søster for at have skåret min rem over.
- Stop så. - Skåret remmen over?
Du og din familie kan ikke acceptere, hvad der skete.
Det har I aldrig kunnet.
Forsvind nu bare.
- Det gør jeg også. Og jeg siger op. - Værsgo.
Og kom ikke tilbage. Vi beholdt dig kun af medlidenhed.
- Så smut med dig. - Fanden tage dig.
Kom, nu går vi. Du skylder ikke ham eller hans familie noget.
Kom så.
Tænk, at jeg stolede på ham og fortalte ham mine hemmeligheder.
De peger altid bare fingre.
Apropos at falde for den forkerte ...
Friede far ikke til Abby, lige før han friede til dig?
- Denise, kan vi tale sammen? - Har jeg noget valg?
Ligesom jeg skal til vores søns dimission med dig? Sådan et valg?
Efter hvad du har beskyldt mig for, skal jeg så bare sidde og smile?
Må jeg spørge dig om noget? Hvorfor blev du ikke gift igen?
Burde tragedien og mit knuste hjerte ikke afholde mig fra det?
Du havde det sikkert på samme måde efter Hoyts død.
Men du fortjener en, som er din kærlighed værdig.
Mor ...
... jeg kan ikke stoppe med at tænke på det.
Jeg har brug for at vide mere om min far.
- Godt. Kom med mig. - Okay.
Flyttefolk? Det er kun ti minutter. Du har opdraget mig bedre.
- Hvordan er naboerne? - Larmende!
- Jeg har ikke mødt dem endnu. - Hvordan går det? Er du okay?
Inspektør James har tilbudt mig at blive Texas Ranger.
På fuld tid.
Mor?
- Mor? - Jeg tænker over det.
Da du sagde, at du stoppede i militæret -
- føltes det, som om Gud fandtes.
- Jeg har ikke sagt ja. - Al den stress og nervøsitet.
Jeg ved det godt, men du ved, at jeg har ledt -
- og jeg føler, at det her er mig.
Jeg vil ikke stå i vejen for, hvad dit hjerte byder dig -
- men forvent ikke, at jeg er glad for det lige fra start.
Hej.
Mor, jeg ringer tilbage senere. Jeg elsker dig.
Cas, bor du her? Lige på den anden side af gangen?
Der var kun to ledige lejligheder. Læg ikke for meget i det.
Men har du fået tænkt over den anden ting?
- Du er usikker. - Ja.
Forståeligt, det er et stort valg.
Da du ikke må tale om sagen. så sig mig, hvorfor du er majet ud.
En date. Swipe til venstre og højre.
Det er første gang i otte måneder. Siden jeg blev ranger.
Det nævner jeg ikke i profilen -
- for folk skal ikke jage og dræbe mine naboer.
- Tak. - Ingen årsag.
- Så ses vi vel her? - Ja.
Gider du i øvrigt ...
... at skrue en lille smule ned?
Jeg tror, at du har andet i tankerne end at tale om din far.
Det er bare det, du sagde forleden.
Du vidste, at vi ville ses igen.
Hvordan kunne du vide det?
Jeg havde altid ønsket mig mange børn.
Da du blev født, og Marv sagde, at du ikke overlevede -
- fik jeg dig aldrig at se. Det tillod han ikke.
Jeg burde have vidst det. Jeg kunne fornemme, at du var derude et sted.
Jeg vil ikke tale om din far, fordi han løj for mig.
Jeg prøver bare at forstå det. Du hader familien Walker.
Du bebrejder dem. Men hvis min far var løgneren ...
Vent lidt. Abeline Walker kendte til dig. Cordell startede branden.
Liam anklagede Dan. Tager du nu deres parti?
Det handler om, hvad der skete, da du vidste, at jeg var i live.
De stjal dig fra mig, og nu ... Undskyld.
Geri, hej. Hvad så?
- Hun skjuler stadig noget. - Har hun sagt noget, vi ikke vidste?
Nej, men jeg ser det hele tiden i sorggruppen.
Hun prøver at håndtere noget mere dybtliggende.
Noget, hun er skyldig i.
Ved du hvad? Tag hende med ned i laden.
Jeg tog Stan Morrison med ud i ørkenen, hvor ... det skete.
Der kunne han ikke skjule det længere.
Så hvis Gale føler det mindste smule anger -
- så vil det komme frem der. I laden.
Undskyld, jeg burde ikke være gået. Du var i din gode ret til at spørge.
Jeg kan godt forstå det. Det må være hårdt at genopleve fortiden.
Men for mig og min personlige rejses skyld ...
... så må jeg se, hvor min far døde.
Da jeg som lille for første gang kom til Austin -
- føltes Walker-ranchen som en legeplads.
Men vi kom aldrig herover.
Og det var længe efter, at I var rejst.
Da vi blev drevet bort.
Lad os gå indenfor.
Det var perfekt. Det virkede rutineret.
- Hvad var det med nøddeallergien? - Det er sandt.
Da min bedstemor stak ham med en adrenalinpen -
- fik han det desværre bedre igen.
Så foreslog han, at vi skulle tale om vores fædre.
- Åh nej. - Jo.
Så jeg fyldte munden med mandler. Bare for en sikkerheds skyld.
- Okay. - Din tur.
Okay, lad mig se. Dårlige dates ...
- For pokker, er der så mange? - Nej.
Jeg nyder måske bare at være på en af de gode.
- Nå, hvor meget hader du dit job? - Hvad?
- Det har jeg ikke sagt noget om. - Du har slet ikke nævnt jobbet.
Folk plejer at sige, hvad de laver, for at bryde isen.
Sean, min egenskab er at være afslappet og anderledes.
Det ved jeg godt. Du er sikkert en panser -
- som har en rigtig grum sag, og så trænger du til at holde fri.
Du fik heller ikke sagt, hvad du laver.
Hader du også dit job, eller er du lejemorder?
- Hvis jeg siger det, så må jeg ... - Ja, selvfølgelig.
Nej, jeg sælger pladestål.
Jeg kan fortælle alt om det, når jeg har været på toilettet.
- Aftale. - Okay, vi ses om lidt.
Hej.
Skred han fra regningen? Din date.
Han tog lige bagdøren.
Jeg beklager. Den omgang var på min regning.
Tak.
Sidste år, efter Hoyt døde, forlod jeg byen for en stund.
Det var så hårdt at være i nærheden af Walker-familien.
De mindede mig om alt det, jeg havde mistet.
Hvorfor kom du så tilbage?
Min far ... Frank ... plejede at læse en bog for mig.
Om en bjørnejagt. Der var en masse forhindringer -
- men familien kunne ikke komme over eller under dem.
De måtte gå igennem dem.
Derfor vendte jeg tilbage.
Jeg var så vred på Hoyt.
I starten vidste jeg ikke hvorfor.
Fordi han døde?
Fordi han elskede mig og forlod mig?
Fordi han var så dum til at starte med?
Jeg ved det ikke. Det var sikkert det hele.
Og så ... begyndte det at være okay.
Jeg var også vred på Marv.
Jeg ved ikke, hvor længe det varede -
- men vi skændtes. Om penge, ranchen og Abby.
Og han fortalte det hele til Abby.
At gå bag din ryg og fortælle hende sandheden om dit barn ...
- Det er ... - Det var ikke op til hende at sige.
Det er sjovt. Hun sagde det samme til mig.
Hun fandt aldrig ud af ...
... om han fortalte dig det.
Selvfølgelig gjorde han det.
Abby bad ham sige det til mig, ikke?
Da du fandt ud af det, hvad gjorde du så?
Hvad er der med dig og Abby?
Det må du fortælle mig! Du er derovre i timevis, Marv!
Han ville fortælle mig noget.
Og da han sagde det, føltes det som at blive flået ud af sin egen krop.
- Hjælp med at finde ungerne. - Og så huskede han på Denise.
Hun ville se kometen med Cordell, og det ville vi ikke have.
- Det var det eneste, han tænkte på. - Var de inde i laden?
De hørte os nok skændes og listede ud ad bagindgangen.
Han var så bekymret. Som om han var årets far.
- Vil du høre sandheden? - Ja!
Da han kom i tanke om at sige, at du stadig var i live ...
... var det bare en eftertanke. "Hov, i øvrigt ..."
Jeg så bare på ham og forstod det ikke.
Hvorfor betød det ikke alt for ham?
Han fortalte dig ikke alt, vel?
Ikke kun at jeg var i live, men at han vidste det.
- Han vidste det hele tiden. - 12 år.
Han så bare på mig.
Han stod lige der og sagde:
- "Hun har haft et godt liv." - Gale, glem det.
Han virkede nærmest stolt over at have ordnet det for os.
Og så slog det klik for mig.
Cordell! Denise! Hvor er I?
Svar mig!
Cordell!
- Så jeg slog ham. - Denise?
Slog du ham? Gik du så bare?
Du forstår ikke, hvor vred jeg var over -
- at han havde taget det valg fra mig og fra dig.
Hvorfor sagde du det ikke til nogen? Spurgte du Frank?
Jeg kendte intet til Frank. Det gjorde jeg ikke.
Hvordan ville det ikke se ud?
Min mand var død, og Abby havde presset ham til at sige det til mig.
- Du løj om Cordi. - Han kom selv med lygten.
Det var hans skyld, men alt blev rodet sammen i mit hoved.
I alle de år prøvede jeg at slippe ud af det.
- Men jeg måtte gå igennem det. - Nej!
Gale! Gale!
Kom nu, Geri.
Geri.
- Cordi! - Geri!
- Kom her! - Jeg er uskadt!
Gale er derinde!
- Jeg kunne ikke få hende ud. - Hold afstand.
Åh gud.
- Gale. - Det skal nok gå.
Åh gud. Gale.
Gale?
Det er okay. Du klarer dig.
Bare rolig, hjælpen er på vej.
- Er du okay? - Ja.
I al den tid troede jeg, at det var min skyld.
Jeg troede hele tiden, at Marv kom ind for at redde mig.
For at redde Denise og mig.
Men jeg var slet ikke der. Jeg var ikke i nærheden.
Hvordan kunne hun trækker jer i retten?
- Hvorfor gjorde hun det? - Vi kendte ikke sandheden.
Vi vidste kun, hvad der ikke lykkedes os at gøre den aften.
- Cordell var bare et barn. - Ja.
Og det har hængt over dig hele livet.
Men nu er det slut. Måske er det endelig slut.
Det er slut. Ja.
Jeg er tilbage om lidt. Augie.
Vær ikke urolig, jeg tilstår det hele.
Det føles så ubetydeligt at sige, at jeg er ked af det.
Tak, fordi du reddede mig ud. Det var ikke nødvendigt.
Jo, det var. Kun sådan kommer vi over det.
Gennem det.
Ingen håndjern.
- Denise. - Cordi.
Jeg burde have vidst det.
Jeg burde have vidst, at det ikke var din skyld.
Vi begyndte vist begge to at tro på vores mareridt.
- Ja. - Men du mistede din far.
I mistede alle sammen så meget.
Du fik faktisk ikke sagt det. At du var ked af det.
Da vi kom tilbage hertil -
- så jeg en mulighed for at få det tilbage, vi havde mistet.
Og det gjorde vi stort set.
Men jeg var rædsom. Og hovmodig.
Jeg tror, at jeg gik så langt, fordi sandheden ...
Den var for meget.
Da Marv fortalte mig det, betød det intet, hvad jeg mente om dig.
Jeg var rasende på dine vegne.
Jeg vidste ikke, om du vidste det, eller om jeg selv skulle sige det.
Og så kom retssagen.
Og Cordell gik ned med flaget.
Hvad vi ikke gør for vores børn.
Jeg har aldrig hadet dig.
Jeg hadede bare, at jeg ikke var dig.
Jeg er klar.
Og det er jeg.
Jeg er så ked af det.
Vi kan godt gå. Du behøver ikke at se det.
Det er okay.
Jeg tror, at vi bør se den. Afslutningen.
Men ikke for os to, vel?
Aldrig. Vi har altid vidst det. Vi er ikke defineret af dem.
Bortset fra, at det er vi på mange måder.
Det føles som at vågne fra et langt mareridt.
Mine holdninger, fjendskabet -
- det ægteskab, som var vores forbillede ...
- Nu ved jeg ikke, hvad der er sandt. - Giv dig selv tid til at tænke.
Du ... gå bare.
Okay.
Undskyld.
Det var mig. Jeg skar remmen over den dag.
Efter hvad der er sket i dag, skal vores fejde ikke gå dig på længere.
Hvordan kunne du finde på at gøre det?
- Jeg var så vred. - Over hvad?
- Jeg ... - Lad mig fortælle ham det.
Nej, du har fundet dig i langt mere, end jeg har anerkendt dig for.
Colton, den lygte ... Familien Walker skulle miste noget -
- ligesom vi havde mistet far.
Jeg forstår godt, hvis du hader mig, men jeg er bare ...
Nej, mor. Det skal være slut nu.
Okay?
Undskyld.
Godt klaret. Jeg får fat på jeres chef senere.
- Jeg bliver her, så vi tales ved. - Inspektør.
- Hej. Lad mig underrette dig. - Er Walker uskadt?
- Walker har det fint. - Godt. Jeg var urolig.
Jeg er stadig urolig.
Min date i går var en spion. Der er noget mere på vej.
Du ved, hvad I har gjort ved at tage mig ind, ikke?
Så hvad der end sker, vil jeg kæmpe til det sidste.
Ger ...
Det virker, som om vi burde føle lettelse.
- Ja, men det gør vi ikke. - Nej.
Cordi, det gik for hurtigt.
Hvad gik for hurtigt?
- Os to? - Os. Dig og mig.
At vi var to mennesker, som skulle finde sammen.
Forstår du mig? Vi sprang over for mange trin -
- og vi mente vel, at vi havde fortjent det.
Stella Blue dimitterer.
- Ja. - Lad os koncentrere os om det.
Ja, selvfølgelig.
Det er ufatteligt, at jeg siger det -
- men det her føles på en måde ikke helt rigtigt.
Vi gør det til vores hjem igen.
Måske bliver det endnu bedre.
Vi har trods alt stadig meget at fejre, ikke?
Med dig? Altid.
Sådan, nu er jeg klar. Værsgo.
- Det er din tur. - Er det?
Okay, jeg har aldrig forstået det her spil. Det ved du godt.
Jeg har ikke engang spillet det siden ...
Siden den aften ... hvor din mor ringede.
- Har du det? - Nej.
Det virker som et godt tidspunkt at begynde forfra.
Eller fortsætte, hvor vi slap.
Jeg ville faktisk aldrig have taget spillet ud af æsken igen.
Jeg ville end ikke se på det, men det ligner virkelig dig ...
... og din mor at lade mig stå ansigt til ansigt med det igen.
Du skulle ikke føle dig skidt tilpas.
Nej, sådan mener jeg det ikke. Det er på den bedst mulige måde.
Stella, du får mig til ... at føle. Du får os alle sammen til at føle.
Det er dig, der holder sammen på familien.
Jeg stak af. Du blev her.
Jeg gjorde det ikke let. Jeg stak også af et par gange.
Ja, det er sandt.
Men det var for at hente mig, da du vidste, at jeg havde brug for det.
Du skal vide, at jeg er klar over det.
Det er i orden.
Det er okay at rejse.
Efter mors død ...
... vidste jeg ikke, om vi kunne føle os ovenpå igen.
Ikke uden hende. Jeg kan stadig mærke, at vi mangler hende.
Men jeg føler mig også forhåbningsfuld.
Godt.
Colton og jeg ...
... har det endelig godt med, hvad fremtiden vil bringe.
Godt. Det er godt, min pige.
Jeg kan godt fortælle dig, hvad fremtiden vil bringe.
Den vil bringe en storslået tale fra undertegnede i aften.
- Nej, far! - Jo.
Kan du huske, hvad du sagde, da vi stod her -
- da jeg dimitterede fra highschool?
- Forhåbentlig at jeg var stolt. - Ja.
Det sagde du. Men du sagde også:
"Jeg tilgiver dig."
- For hvad? - Fordi jeg rejste.
Du kunne ikke lide, at jeg tog østpå, men du bakkede om op det.
Du lod mig prøve det øvelsesstykke.
Det var ikke en øvelse. Det gjorde dig til den, du er.
Du gjorde mig til den, jeg er.
Du, mor og familien.
Og den her ranch.
Jeg troede, at jeg havde brug for noget andet.
Altså ... det er ikke noget for alle.
Du har ret. Det er det ikke.
Men jeg tror, at det er noget for mig.
Du siger, at du aldrig fortryder noget. Men det må du gøre.
At løbe om kap med mig i dag må stå øverst på listen.
Ja, klart. Jeg er ked af at skulle ydmyge en ven.
- Nu får vi se. - Ja, vi gør.
Men hvordan former det dine valg? Din familie?
Fortrydelse er noget andet end sorg og accept.
Jeg tænker tit på, at jeg kunne træffe andre valg -
- men jeg ville aldrig ændre min fortid.
- Ja ... - Du er som skabt til det her.
Og tanken om, at vi to skal kæmpe den gode kamp sammen ...
- Den er sej. - Jeg kommer til at være foran.
- Ja, okay. Det var på tide. - Skulle der virkelig være så varmt?
Varmt? Det er optimale forhold.
Skal det ikke være en ærlig dyst? Lad være med det. Der taber du.
- Uden tvivl. - Den første vinder og får hatten.
- Det er mig. - Okay. Tre, to, en, nu.
- Hørte du den latter? - Han snyder.
- Mener han det virkelig? - Fart på, grønskollinger!
- Jeg har ikke hele dagen! - Vent, det er ikke fair! Cordi!
Det kan du godt glemme!
- Hvor er han henne? - Det ved jeg ikke.
- Han bør være her et sted. - Han er nok længere fremme.
I er for langsomme!
Det var godt.
Hvor er far?
Tekster: Torben Grønbæk Jensen Iyuno-SDI Group