Užtrukome visą dieną, teko pasikapstyti internete,
tačiau pagal šią nuotrauką atradome tikrąjį Meisoną Brigsą.
- Dabar galime vadinti jį tikruoju vardu. - Albertas Hjuzas.
Norėjau pasakyti „vaiduoklis rašytojas“.
Žmogus ant Brigso knygos nugarėlės yra tas pats, kurį matėme žybsniuke.
Dabar telieka išsiaiškinti, kodėl tas žmogus pasivadino netikru vardu?
Prieš mirtį jis dirbo šeimos teisės advokatu.
O naktimis tikriausiai rašė detektyvus.
- Vatson, būk maloni, išjunk arbatinuką. - Ne.
- Kodėl tu tokia pikta? - Žinau, kad pasakei Emai, jog esi gyva.
Sužinojau iš tos keistos knygos apie mus.
- Pala. Ema - Šerlokės namų šeimininkė? - Taip.
Samdoma darbuotoja žinojo, kad garsioji Šerlokė yra gyva,
o jos geriausia draugė ir bendražygė buvo palikta nežinioje.
Miela Vatson, pakalbėsime apie tai vėliau. Mes atsidūrėme bylos gniaužtuose.
Bendražygė? Gniaužtai? Jos kažkaip keistai pykstasi.
Man nerūpi ta tavo byla.
Būtent. Nenorėjau tau atskleisti savo buvimo vietos
- po to, kas paskutinįkart nutiko. - Padariau vieną klaidą.
Tu atskleidei informatoriui svarbią informaciją.
Jis apgavo mane. Jis ir tave sugebėjo apgauti.
Negalėjau rizikuoti, kad Moriartės žmonės mane surastų.
Pamirškim praeitį ir išgerkim arbatos.
Ne! Jokios arbatos. Jokios pagalbos.
Ir jokios draugystės.
Įrodei, kad tau manęs nereikia,
taigi išnarpliosi šią bylą ir be mano pagalbos.
Palaukite! Dr. Vatson!
Džoana!
Ji išėjo.
Vaiduoklio žinutės
Gal jai tereikia nuleisti garą.
Taip. Sunku susitaikyti su tuo, kad esi knygos personažas.
Aš tenorėjau jai gero. Kaip ji gyvens šiame keistame pasaulyje?
Vatson bus sunku išlikti nematoma. Ji labai mėgsta šnekinti žmones.
Ji greitai grįš.
Visi geri detektyvai žino,
kad jei negali kontroliuoti aplinkybių, sutelk visą dėmesį į bylą.
Sveikučiai.
Labas, panele Reina.
- Arbatos vakarėlis? - Nusprendėme paįvairinti.
- Atsipalaiduoti senoviniu būdu. - Aišku.
Mums jau metas.
Taip. Pasimatysim rytoj mokykloje, Rubenai.
Ei. Žinau, kad tau nepatinka politika,
bet ar pagalvojai, kaip būtų smagu?
Nematau čia nieko smagaus.
Liaukis. Spręstume įvairias problemas, kad mokykloje visiems būtų geriau.
Nepyk, Ševon, bet ne.
Ką gi. Tiek to.
Tu nepasiduosi, ar ne?
Maniau, kad ji pasimatyme su tavo mokytoju.
Mama, anksti grįžai.
Maniau, kad eisi susitikti su p. Sondersu.
Buvome susitarę, bet jam reikia taisyt kontrolinius darbus.
Toks tas mokytojų gyvenimas.
Tai bent pasiteisinimas.
Kontrolinių taisymas - rimta priežastis mokytojui atšaukti pasimatymą.
Tobula priežastis. Patikėk mano žodžiu.
Jis daug dirba. Nieko čia tokio. Bus tų pasimatymų.
- Žinoma. - Jeigu vėl nereikės taisyti kontrolinių.
Šių dienų moterys taip keistai rengiasi.
P. Sondersai?
Kada sužinosime pažymius už paskutinį kontrolinį?
Veikiausiai rytoj. Neturėjau laiko jų ištaisyti.
Nekenčiu laukti.
Galvok, kad taip grūdini savo valią.
Man irgi tai nepatinka. Tikėjausi greičiau sužinoti pažymį.
Jis sakė mamai, kad negali su ja susitikt, nes turi taisyti kontrolinius.
- Tai reiškia... - Jis melavo tavo mamai.
- Bet kodėl? - Tuojau ir paklausiu.
Neišsiduok.
Tiek to.
- Manote, kad Vatson ilgisi mūsų? - Nežinau. Ji buvo gerokai įpykusi.
Prašau, nekalbinkite mūsų kitų žmonių akivaizdoje.
Taip. Kartais sunku prisiminti, kad esi nematoma.
LAIMĖS RATAI
Pažvelgiau į ateitį
ir žinojau, kad greitai pas mane sugrįšite.
Kas ten? Užeikite!
Ar čia kas yra?
Vaje.
LABAS
Labas.
PAGALBINIŲ PRIEMONIŲ KABINETAS
- Ieškai ko nors? - Konsultantė sakė ateiti,
- jei prireiktų pagalbos. - Kertisas, taip?
- Taip. - Panelė Filding.
- Kuo galiu tau padėti? - Norėčiau šitos audioknygos.
Nieko negaliu pasiūlyti.
Norėčiau tau padėti.
Bet mums sumažino finansavimą. Nebeužsakome audioknygų.
Bet jeigu negausiu audioknygos, nespėsiu jos perskaityti.
Apgailestauju, Kertisai. Tikrai.
Bandžiau kalbėti apie tai su vadovybe, bet nieko nepešiau.
Tiek to. Ačiū už pagalbą.
- Ei, Džeikai. - Sveikas.
Tau reikia pagalbinių priemonių?
Nea, žmogau. Ne ten pataikiau. Šiąnakt blogai miegojau. Ką tu?
- Pažiūrėk į mano naujus kedus. - Eina sau.
Tikiuosi, jie padės tau pelnyti daugiau taškų.
- Šią savaitę pelniau daugiau už tave. - Taip, žinoma.
Truputėlį patyrinėjau laikotarpį,
kai Albertas Hjuzas rašė prisidengęs Meisono Brigso slapyvardžiu.
Ir galiu pasakyti, kad 6-asis - 7-asis dešimtmečiai buvo labai įdomūs.
Žinai, kam tai labai patiktų?
Vatson. Jūs labai dažnai ją minite.
Na, ji - artimiausia ir patikimiausia mano draugė.
Kuriai leidote patikėti, kad esat mirusi. Už tokį dalyką ir aš supykčiau.
Turėjau tam priežasčių, nors dabar, kai jos nėra, jos atrodo mažiau svarbios.
Kokie yra mėgstamiausi Kertiso ledai?
Jis nekandidatuos su tavim į tarybą, jei nupirksi jam ledų su zefyrais.
Su zefyrais. Aišku.
„Zefyrai“. Ar tai - maistas?
- Gal kas matėt mano liemenę? - Aš nemačiau.
Dar viena tyrimo verta byla.
Negaliu patikėti. Mylimiausia mano liemenė.
Dona, jei nori ištirti nusikaltimą,
atidėk į šalį emocijas ir vadovaukis faktais.
Kodėl manote, kad tai - nusikaltimas? Ne viskas, kas nutinka, yra paslaptis.
Nesąmonė. Byla gali atsirasti dėl menkiausio įvykio.
Gerai, pradėkime nuo svarbiausio. Kaip atrodė tavo liemenė?
Juoda su dviem kišenėmis priekyje, su užtrauktuku ir...
- Su zebro dekoracija ant nugaros? - Taip. Iš kur jūs žinote?
Ta mergaitė ja vilki.
Sloun. Naujokė pavogė mano liemenę.
Labai lengva byla. Dabar vėl ėmiau nerimauti dėl Vatson.
- Kaip ji taip galėjo? - Aš gražiai su ja elgiausi.
- Dona, palauk. - Ei, Sloun.
- Tai - mano liemenė. -Nebūtinai. Daug kas turi tokias liemenes.
Žinau, kad ji - mano.
Išsitepiau padažu, kai per vakarienę patingėjau ją nusivilkt,
nors mama ir liepė.
Kalta. Atsiprašau.
Iki.
Gera įtariamosios apklausa,
bet reikėjo tai daryti labiau atsipūtus, kaip jūs sakote.
Taip. Esate visiškai teisi, Dženise.
Tai - mūsų klaida, mes buvome neteisūs.
Bet vis dėlto gal galėtumėte mums padėti?
Šis knygynas jau kelis dešimtmečius priklauso mūsų šeimai.
Be draudimo išmokos niekaip neišgyvensime.
Taip, suprantu. Ačiū. Dar kartą atsiprašau dėl ano pokalbio.
Nieko gero.
Šįkart aš tikrai viską sugadinau, tiesa?
Nekalbėk taip. Reikia sugalvoti kitą būdą, kaip suremontuoti knygyną.
Gal jūsų šeimai galėtų padėti koks nors turtingas geradarys?
Taip nebūna, kad turtuolis nukristų iš dangaus ir viską sutvarkytų.
Jei surastumėte rankraštį, gal ir gautume kokį atlygį.
Ko tokie liūdni, lyg žemes pardavę?
Bandome rasti išeitį, kaip suremontuoti knygyną.
Mano šeima neturi pinigų remontui. O knygyną suniokojo per mus.
Šiaip jau vaiduoklis rašytojas išleido Frankenšteiną.
Kaip sakiau, šiaip jau.
Be to, reikia surasti dingusį Alberto Hjuzo rankraštį.
Nežinau, kaip tai padaryti, bet žinau, kaip pradžiuginti Ševon.
Nusprendžiau kandidatuoti su tavim.
- Ką? Rimtai? - Taip.
Pernelyg nedžiūgauk, nes persigalvosiu.
Gerai. Nedžiūgausiu. Bet sakei, kad tau nepatinka politika.
Mokykloje yra daugybė problemų, kurias reikia spręsti.
Būtent.
Patinka man ar ne, mokinių taryba - vienintelis būdas tai padaryti.
- Nustebinai. - Aš labai džiaugiuosi.
- Įsivaizduok, kiek gerų darbų padarysim. - Pirma laimėkim.
Ne taip paprasta patraukti žmones tavo pusėn.
Bet mes tai padarysim.
Be to, turiu ledų su zefyrais, ant kurių užrašytas tavo vardas.
Aš jų ragavau. Nieko skanesnio nebuvau valgiusi.
Viskas labai šaunu, tikrai.
Bet mums reikia pagalvoti, kaip surasti tą rankraštį.
Keista.
Ne, tai - vaiduoklis rašytojas. Jis grįžo.
Nuostabu. Vaiduoklis tikrai jums rašo.
„Daiktų saugykla 545“.
- Ar tai - mįslė? - Kur laikomi daiktai?
- Parduotuvėje. - Prekybos centre?
Žinau. „Daiktų saugykla" yra sandėliukai, kur žmonės laiko nereikalingus daiktus.
Ji yra prie mūsų mamos darbo.
- Įdomu, o ką reiškia 545? - Gal sandėliuko numerį?
Matot? Mes - šauni komanda.
Šauniausia. Ir aš norėčiau turėti vaiduoklį, kuris man padėtų.
Jūs turite Vatson. O! Atleiskite.
Na, tai ko delsiame?
Ką čia tie visi žmonės daro?
- Atėjome į aukcioną. - Aukcioną?
Kartą per mėnesį išparduoda daiktus, už kurių saugojimą žmonės yra įsiskolinę.
Kaip toje TV laidoje.
Kartą mačiau, kaip kažkas įsigijo krūvą vintažinių švarkelių.
O aš mačiau, kaip kažkas nusipirko seno laivo inkarą.
Ačiū, vaiduokli rašytojau.
Taigi, rankraštis turėtų būti viename iš šių sandėliukų.
Panašu į lobio paiešką. Žinote, kam patinka lobio paieškos?
- Nesijaudinkit, Vatson neprapuls. - Galbūt.
Bet kuriuo atveju ji paliko mus vienus narplioti šį reikalą.
Kai rasime rankraštį, tada ieškosime Vatson.
- Pažadu. - Akivaizdu, jog ji nenori, kad ją rastų.
Prašau paskui mane. Parodysiu, kurie sandėliukai išparduodami.
O tada galėsite dėl jų varžytis.
Atminkite. Nieko negalima liesti. Ką gi. Sekite paskui mane.
Gerai. Prašau čionai. Drąsiau. Paskui mane. Sandėliukai dešinėje.
Sandėliukai čia ir sandėliukai ten.
Penki vienas aštuoni aštuoni. Penki vienas aštuoni septyni.
Visi numeriai - iš keturių skaitmenų, o VR užuominoje - tik trys.
Tikriausiai ne be priežasties. Ieškokime toliau.
Kam žmonėms reikalingas šis šlamštas?
Kas vienam šlamštas, kitam - lobis.
Norėčiau ir aš tokio sandėliuko, kad galėčiau sukraut Donos drabužius.
Man užtenka tiek daiktų, kiek telpa į vieną kambarį.
Įsivaizduok, jei tą kambarį reikėtų dalintis su Dona.
Čionai!
Žiūrėkit. Dėžės.
- Teisės knygos. - Čia parašyta „Klientų bylos“.
KLIENTŲ BYLOS D - F
- Panašu, kad šie daiktai - teisininko. - Kartais užuominų būna per daug.
Iš kur žinoti, kad tai - Alberto daiktai?
Teisininko diplomas su Alberto Hjuzo pavarde - puikus įrodymas.
TOMPSONO UNIVERSITETAS ALBERTAS HJUZAS
Tiesiog puiku, Kertisai.
Reikia nusipirkti tuos daiktus.
Nesuprantu. Jo numeris - 5183, o vaiduoklis rašytojas nurodė 545.
Taip. Kažkas čia ne taip.
Bet vaiduoklis rašytojas atvedė mus čia.
Sutinku. Rankraštis turi būti kažkur čia.
- Ei! Liesti negalima. - Atsiprašau.
Prašyčiau išeiti.
Gerai. Duokit man visus pinigus, kas kiek turit.
Dar nesi viceprezidentas, o jau vadovauji.
Džiaugiuosi galėdama prisidėti.
- Nemanau, kad ji mums pagelbės. - Taip. Kita šalis.
Gerai. Su mano indėliu turime 35 dolerius ir...
- Penkis centus. - Vaje.
Už tiek galima nusipirkti visą pastatą.
- Tik ne šiame mieste. - Kaip pasikeitė laikai.
- Manai, tiek užteks? - Pradėsime nuo sandėliuko Nr. 5180.
Pradinė suma - 100 dolerių.
Ne mūsų nosiai.
- Šimtas! - Šimtas. Kas daugiau?
Šimtas - vienas. Šimtas - du.
Parduota už šimtą dolerių. Sėkmės.
- Valio! - Toliau - sandėliukas Nr. 5183.
Mūsiškis. Gal tas, kas jį nusipirks, leis mums pasižvalgyti.
Puiki mintis.
- Pradinė kaina - 100 dolerių. - Šimtas!
Šimtas dvidešimt penki!
Pasiūlymas - 125.
Aiškiaregė, kuri pardavė mums akmenį Frankenšteino pabaisai.
- Lidija. - Ką ji čia veikia?
- Šimtas penkiasdešimt! - Pasiūlymas - 150!
- Du šimtai. - Pasiūlymas - 200.
- Du šimtai penkiasdešimt. - Pasiūlymas - 250!
- Trys šimtai. - Trys šimtai - vienas!
Trys šimtai - du! Kas pasiūlys daugiau?
Parduota už 300 dolerių.
Sveiki, Lidija iš „Laimės ratų“.
Rubenai. Aš prisimenu tave. Tu - iš „Kaimelio knygų“.
Taip. Norėjome paprašyti, gal leistumėte pasižvalgyt po sandėliuką?
- Jis priklausė mūsų draugui. - Mielai tai padaryčiau. Tikrai.
Bet privalau paklusti dvasiai, kuri su manimi susisiekė
ir prašė pasaugoti sandėliuką Nr. 5183.
Pala! Norite pasakyti, kad vaiduoklis liepė jums čia ateiti?
Tam tikra prasme, taip. Ši dvasia bendrauja su manim rašytinėmis žinutėmis.
- Vaiduoklis rašo jums žinutes? - Taip.
Atsiprašau. Aš skubu.
- Negali būti. - Manai, tai - vaiduoklis rašytojas?
Kiek dar gali būti vaiduoklių, rašančių žmonėms žinutes?
Taip, tai - vaiduoklis rašytojas.
KAIMELIO KNYGOS
Esu apstulbinta. Kaip aš to nenuspėjau?
Nė vienas iš mūsų nenuspėjo.
Galva visai neveikia, kai draugės nėra šalia.
Kodėl vaiduoklis rašytojas pasiuntė Lidiją į „Daiktų saugyklą“?
Gal mes per ilgai užtrukome ieškodami.
Reikia pasikalbėti su Lidija. Čia kažkas ne taip.
Kaip sako Šerlė, reikia vadovautis faktais.
Aš tai sakau su didesniu užsidegimu.
Vaiduoklis rašytojas nusiuntė mus į „Daiktų saugyklą“ ne veltui,
ir mes turime išsiaiškinti, kodėl.
LAIMĖS RATAI
- Žinojau, kad jūs ateisit. - Nes esate aiškiaregė?
Taip. Ir dar todėl, kad domėjotės tuo pačiu sandėliuku, kaip ir aš.
Galite mums papasakoti daugiau apie vaiduoklį,
- kuris jus ten pasiuntė? - Vaiduoklis - bjaurus žodis.
- Man labiau patinka „dvasia“. - O man - „vaiduoklis rašytojas“.
Vaiduoklis rašytojas. Neblogai.
Na, kaip dvasios į mane besikreiptų, aš visada atsakau.
Norėjome paklausti. Ar radote tame sandėliuke ką nors įdomaus?
- Ką reiškia „įdomaus“? - Svarbių dokumentų ar rankraščių?
Ne, bet kompensacijos neatsisakyčiau.
Vadinasi, nieko.
Kodėl iš tiesų jūs čia atėjot? Ir kodėl klausinėjat apie rankraštį?
- Šiaip. - Aš žinau, kas vyksta.
- Tikrai? - Jūs, kaip ir aš, kalbatės su dvasiomis.
- Ne visai. - Mes skaitome jų žinutes.
Ilga istorija.
- Žinai, ką jis man primena? - Nelieskit.
- Dvasios? - Jūs geriate arbatą?
Ševon, dabar ne laikas arbatėlei.
Tiesą sakant, nelabai ją mėgstu, bet dvasia paprašė.
Minutėlę. Jūsų dvasia mėgsta arbatą „Earl Grey“?
Taip. Su griežinėliu citrinos. Iš kur tu žinai?
- Paimk jį. - Tikrai?
Mano dvasia iš sandėliuko - vėl čia.
- Manau, mes žinome, kas ši dvasia. - Kas?
Jei pasakysiu, vis viena nepatikėsite.
Mes žinome, kad jūs čia, Vatson. Atidarykite duris.
Vatson.
Šerloke.
Kaip jūs čia patekote?
Elementaru, miela Dona.
Žinojau, kad turiu įrodyti savo vertę ir pati išnarplioti bylą.
Bet nežinojau, nuo ko pradėti, nes esu nematoma.
Tam kad rasčiau rankraštį,
turėjau rasti antgamtinėmis galiomis tikintį žmogų,
kuris neišsigąstų, kai judinsiu daiktus,
arba, kaip kad jūsų vaiduoklis, rašysiu žinutes.
Jos vizitinę kortelę radau tavo užuominų sąsiuvinyje.
Kaip tu susiprotėjai apie sandėliuką?
Mes peržiūrėjome visus viešus įrašus apie Albertą Hjuzą.
Taip susiradome jo seną sekretorę,
kuri pasakė, kad gavo pranešimą, jog iki tam tikros dienos turi ateiti
ir iškraustyti viršininko daiktus, antraip jie bus parduoti aukcione.
Mes supratome, jog įvyko lūžis.
Ir pabandėme laimę „Daiktų saugykloje“.
Šauniai padirbėjai.
Labai atsiprašau, kad palikau tave.
Tai aš turėčiau tavęs atsiprašyti.
Turėjau tau pasakyti, kad esu gyva.
Ilgėjausi tavęs ir mūsų bendro darbo.
Maniau, kad netekau savo geriausios draugės amžiams.
Smagu, kad viskas gerai baigėsi, bet, dr. Vatson, ar jūs radote rankraštį?
Deja, ne. Bet... čia yra vienas dalykas.
Metalinė skrynia, bet jai atrakinti reikalingas kodas.
Išbandžiau Alberto gimimo datą
ir namo, kuriame buvo įsikūrusi jo kontora, numerį,
bet taip ir nepavyko jos atrakinti.
Pabandykite 545.
Penki, keturi, penki.
- Rašomoji mašinėlė ir dėžė popieriaus. - Ir viskas?
Maniau, vaiduoklis rašytojas atvedė mus čia, kad surastume rankraštį.
Turbūt čia ta pati rašomoji mašinėlė, kuria jis rašė savo rankraštį.
Vaiduoklis rašytojas norėjo, kad ją surastume.
Sutinku. Viskas - ne be priežasties.
Ir aš sutinku. Ką dar galima rašyti rašomąja mašinėle?
Kvitus. Laiškus.
Arba slaptą laišką.
- Žiūrėkit. - Į ką būtent?
Šitą laišką radome paslėptą mano močiutės kambaryje,
o šitą - aš ką tik atspausdinau.
Raidė „U“ abiejuose laiškuose yra pakrypusi vienodu kampu.
Jie yra absoliučiai vienodi.
Šį laišką mano močiutei parašė Meisonas Brigsas.
Išvertė Laima Banionienė