Vad var det där?
Vänta. Kan du se henne?
Henne? Nej. Det var inte mänskligt.
-Kunde han se det nya monstret? -Hur är det möjligt?
Så nu jagar vi inte bara osynliga monster?
Mormor, vad har du ställt till?
SPÖKSKRIVAREN
Jag förstår inte varför folk ser henne.
Kanske för att vi gav henne liv med delar från vår värld.
Och? Hon är ändå bara en romanfigur.
Nej. I boken fullbordar han inte det andra monstret.
Det förklarar ändå inte saken.
Rektor Fong kunde inte se den Galne hattmakaren,
-men hon såg tebjudningen. -Jaha?
Det nya monstret är liksom tebjudningen.
Det är nog mitt fel. Jag gjorde det mesta av jobbet.
Inse fakta. Jag sabbar allting.
Inte alls. Vi jobbade på det tillsammans.
Jag såg hur du kopplade in maskinen. Du är väldigt smart.
Det finns en annan logisk förklaring.
Jag fruktade för följderna
om du byggde färdigt det nya monstret.
Så jag tog ut hjärtat.
Vad säger du?
Jag trodde inte att det skulle leva då.
Så vi har att göra med nåt bokstavligen hjärtlöst?
-Jag försökte hjälpa. -Sluta med det, är du snäll.
Vi har nog ett större problem.
"Det kommer rapporter om vandalisering söder om Castello del Sogno.
En livsmedelsbutik på Cumberland Avenue rensades.
Ägaren såg en vild figur rensa varuhyllorna."
Vi borde ringa Donna. Alla behövs nu.
Nej. Hon kan stanna på pyjamaspartyt där hon är säker.
Jag har sökt igenom hela slottet. Varelsen finns ingenstans.
Vi vet var han är. Kom.
-Starta filmen. -Jag hämtar popcorn.
Sluta kolla mobilen. Är du uttråkad?
Förlåt.
Jag har tänkt på det här, och det stämmer inte.
-Har ni bara en vanlig bokklubb? -Vad stämmer inte?
I din journal står det en massa om Rubens mormor.
Hon lämnade boklistan.
Säg inget till Katie, snälla.
Ska jag inte nämna att ni har en bokklubb?
Ja?
Om du vill, så.
-Hoppas att ni gillar karamellpopcorn. -Coolt!
Hon blev sedd på Plainview och senare på Westerly.
Så om vi spårar rätt bör hon vara...
Där!
Hon ser inte så hemsk ut.
Jag sköter det här. Vi måste vara coola. Och jag är cool.
Se upp. Hon saknar hjärta och känner ingenting.
Bra peppning, Bob.
Ursäkta, Monsterdamen?
Hej, jag heter Curtis. Jag är liksom din skapare.
Vi kommer i fred. Vi är dina vänner.
Ni ser. Jag fixar det här.
Jag fixar det inte!
Bob!
Lås dörren.
Okej, jag är skiträdd.
Hon närmar sig.
Till bakre rummet. Kom!
Du kan aldrig förklara det här för din mamma.
-Så optimistiskt. -Vadå?
Att tro att vi ska klara oss och kunna förklara nåt!
Jag skyddar er. Gå! Spring!
Snälla!
-Lugna ner dig! -Jag vågar inte titta.
Hur ska vi kunna tacka dig?
Det är det minsta jag kan göra. Jag ser till att hon inte återvänder.
Det här är illa.
-Vi måste städa upp här. -Ja. Lycka till.
Hela stället är förstört.
Titta här.
1 MAJ 1955 TÄVLING I MURALMÅLNING
En målningstävling. Än sen?
Ge era favoritkaraktärer liv. Precis som Spökskrivaren gör.
Det kan vara en slump.
Eller en ledtråd.
-Vad i hela världen? -Är ni oskadda? Vad har hänt?
Jag vet inte. Vi kom just.
Stället är rena röran.
Två gånger på en vecka. Säg inte att det var grannungar.
Du skulle ju skaffa larm.
Jag har en övervakningskamera. Nu håller vi oss lugna.
Minns du vad kvinnan på fiket sa?
Vad sa hon?
Att ett monster kom in och slog sönder hela stället.
-Monster? -Jag kollar de andra dörrarna.
Stanna här.
Du tror väl inte på det kvinnan sa?
Nej. Det finns ju inga monster.
Men det är nåt som pågår här i stan.
Det har varit rapporter på radio.
Det låter inte klokt.
Tja, jag vet inte vad som pågår. Men jag tar inga risker.
Ja... Är det okej om vi går till mitt rum?
Självklart. Gör det.
Hon har inte återvänt. Men jag fruktar att hon gör det.
Vi behöver en plan.
Vi måste få karaktärerna in i boken igen.
Du har rätt. Det har gått överstyr.
Jag fattar inte. Varför skulle farmor utsätta sitt barnbarn för fara?
ANSVAR
"Ansvar"?
Vill hon att vi ska ta ansvar?
Om nån ska ta ansvar så är det du.
Allt det här hände för att du tog ut hjärtat.
Jaså? Det här hade inte hänt om ni lyssnat på mig
och låtit bli att bygga monstret.
Nej! Den som verkligen borde ta ansvar är min mormor.
Vi har bara försökt lösa hennes mysterium.
Barn, gräla inte.
Det lurar faror mitt ibland oss.
Ni måste ha en enad front.
Han har rätt. Vad gör vi nu?
Kollar nyheterna?
Jag glömde mobilen där nere. Ett ögonblick.
Är du inte glad att du skaffade övervakningskamera?
Det hindrade inte att stället blev förstört.
Ruben var där.
Han var jagad av den där saken.
De ser skrämda ut.
Du har rätt. Det kanske är ett tecken.
Det kanske är dags att sälja bokhandeln.
Om din mor var här vet jag vad hon skulle säga.
Hon skulle säga: "Vi packar och flyttar ikväll."
Jag ringer Jim imorgon.
Jag ska anta erbjudandet.
Jag måste prata med Ruben. Tänk att han ljög för oss.
Kom, Bob.
Vart ska ni ta vägen?
Vi ska hitta dr Frankenstein.
Vi måste prata med honom. Jag har en idé om det där med "ansvar".
Vi måste skynda.
Kom.
Var är han?
I labbet. Kom.
Vänta.
Låt mig prata med honom först.
Han litar på mig.
Vi väntar här nere.
Chevon klarar sig. Hon är jobbig, men hon kan ta vara på sig.
Det är inte det. Jag...
Jag hörde mamma och morfar prata.
-De tänker sälja bokhandeln. -Vänta. Vadå?
De tittade på övervakningsfilmen.
De vet att vi var där när monstret kom.
Nu tror de att det är farligt. De vill sälja och flytta.
Du får inte flytta.
Din mormors mysterium, då?
Och alla vi andra?
Jag vet inte.
Er vänskap berör mig djupt.
-Doktor. -Chevon.
Vi måste prata.
Curtis och Ruben byggde den nya varelsen.
Men du hade rätt. Det var ett hemskt misstag att ta bort hjärtat.
Är alla oskadda?
Ja. Än så länge.
Vi trodde att Monstret behövde en vän.
Men vad han behöver är sin skapares kärlek.
Det är omöjligt, Chevon.
Jag kan inte se på det hiskeliga vidundret.
Du kan inte bara överge ditt verk.
Om jag påbörjar ett projekt måste jag fullborda det.
Man skaffar inte en hund och låter den svälta.
Man måste ta ansvar för sina handlingar.
Menar du att varelsen är som han är för att jag övergav honom?
Ja.
Vi har pratat med honom, och han är riktigt snäll.
Han förstår inte varför du gav honom liv
och bara övergav honom.
Snälla.
Varför dröjer det så?
Skapare.
Är du redo att lyssna på mig?
Jag klarar det inte.
Ta ansvar.
Var inte rädd. Fortsätt.
Du klarar det.
Min skapelse.
Skapare.
Snälla du... förlåt att jag övergav dig.
Skapare, jag förlåter dig.
Det funkade.
-Vi klarade det. -Skönt att den här mardrömmen är över.
Vänta. Det nya monstret, då? Är hon också borta?
Orden är tillbaka i boken. Så, ja.
Men vi lär aldrig förstå varför mormor släppte loss dem.
Det är okej för mig.
Spökens vägar är visst outgrundliga.
Spring!
In här.
UR FUNKTION
-Är den trasig? -Tack för tipset, morfar.
Det här är ju precis
vad man inte ska göra i skräckfilmer.
Det är okej. Hon kan inte komma in.
-Vad gör du? -Vi behöver hjälp.
Förlåt. Jag måste svara.
-Hallå? -Donna, vi är i bokhandeln.
-Vi behöver dig. -Vi byggde ett monster till
men Chevon tog ut hjärtat.
Vi satte tillbaka de nya karaktärerna, men det nya monstret är kvar.
Det var mycket att smälta. Saktare.
Vi kan inte. Vi är illa ute.
Jag kommer. Se bara till att inte stänga in er
i en hiss eller nåt.
Första regeln i skräckfilmer.
Jag måste gå. Det är nödläge.
Jag vet. En varelse sågs vandra på Oak Avenue.
Jag vet att du inte är med i en bokklubb.
-Var inte arg. -Det är jag inte.
Katie, finns det några karamellpopcorn kvar?
-Det ska bli. -Tack.
Ett monster är löst och orsakar kaos,
och du är den enda som kan stoppa det?
Då måste du gå.
Jag säger att du gick hem.
De behöver mig verkligen.
Självklart. Skynda dig.
Förresten vore det här ett bra uppslag för en bok.
Vadå? "Frankenstein II"?
Jag skulle läsa den.
Vet du verkligen hur du ska lösa det här?
Ja, nu. Tack vare dig.
Vi behöver ett mirakel ungefär nu.
-Mormor? -Inget ont om din mormor,
men vi behöver mer än en ledtråd skriven med krita.
Kom igen, Donna. Skynda dig.
Jag väntade mig inte... det där.
Donna, var försiktig!
För sent för det nu.
"Det var inte hennes fel att hon var grym."
"De som skapade henne var ovarsamma.
Om de bara gett henne ett hjärta. Men det var inte för sent."
-Vad gör du? -Jag skriver en historia.
En uppföljare. Del två.
"Hon ville bara vara med andra som hon."
"Vara på en plats där man förstod hennes språk.
Så hon blundade...
...och tänkte sig sitt hem.
Hon föreställde sig de vita klipporna...
...och de svarta skyarna
och andra monster som sprang omkring."
"Hon visste att hennes hjärta fanns här...
...där hon hörde hemma."
Nu förstår jag ingenting.
-Du lyckades. -Du räddade oss.
Hur kom du på idén?
Ellie gav mig faktiskt idén.
Hon tyckte att vår historia var roligare än originalet.
-Det fick mig att tänka. -Logiskt.
Det gamla monstret och Frankenstein är från originalboken.
Just det.
Och i boken byggde aldrig Frankenstein det andra monstret.
Formellt sett kom hon inte från nån bok.
Så du måste skriva en ny historia. Lysande.
Bra jobbat, Donna.
Alla plågor som solen suger upp.
Från kärr, träsk och sankmarker.
Må de drabba Prospero och göra honom sjuk.
Bravo! Du var jättebra.
Gillade ni det?
För att vara en sån rar pojke är du trovärdig som monster.
Ja. Jag levde mig in i rollen.
-Jag är stolt över dig. -Tack.
Jag hörde dig och morfar prata om att sälja bokhandeln.
Snälla, gör inte det. Jag vill stanna.
Morfar och jag har pratat. Vi är överens om att det är rätt beslut.
Jag trodde det skulle bli svårt att flytta hit och börja ny skola.
Men jag fann vänner jag aldrig hade väntat mig. Det känns som hemma.
Jag beklagar, vännen. Morfar sa just ja till Sullivans anbud.
Varför, morfar?
Varför gjorde du så?
Du hjälpte mig att få nya vänner. Sen förstör du mitt liv.
Du kan ännu hjälpa mig.
Hjälp mig, snälla.
"Det krävs en hel by.
Det här är bara början."
Mår du bra, pappa?
Du vet uttrycket: "Det krävs en hel by för att uppfostra ett barn"?
Vi trodde att bokhandeln var byn.
Så, Village Bokhandel?
Just det.
När du och Ruben flyttade tillbaka hit
trodde jag att vi kunde fortsätta i samma spår.
Fast din mamma är död...
...känner jag hennes närvaro här.
Ja. Jag också.
Att flytta vore nästan som att lämna mamma.
Men vi måste göra det rätta.
Men...
...tänk om det rätta är att stanna här?
Vi kan inte sälja bokhandeln. Den är hela vår historia.
Den är jag, den är du, mamma, och nu Ruben.
Ja. Vi borde hålla ut lite längre.
Instämmer.
Men det blir dyrt. Bokhandeln är helt demolerad.
-Det kanske också är ett tecken. -Vad menar du?
Tja...
...eftersom bakre rummet är i behov av en ansiktslyftning,
kanske jag borde lyda ditt råd och äntligen modernisera stället.
-Verkligen? -Ja.
-Så du slipper flytta? -Just det.
Mamma och morfar tog väl sitt förnuft tillfånga.
Bra. För mysteriet är långtifrån löst.
Mysterium eller inte, jag är glad att mormor förde oss samman.
Ja. Och vi kanske kan gå på bio eller nåt tillsammans.
Det vill säga, om din mormor äntligen ger oss en kväll ledigt.
-Den synska damen från Wheels of Fortune. -Vad vill hon?
Hej.
Kan jag hjälpa dig?
Vänta lite, dig känner jag igen.
Det var du som ville ha blodstenkristallen.
-Ja. -Märkligt.
Jag vaknade i morse med en känsla av att jag borde gå hit.
-En känsla. -Just det.
Jag har varit här förut. Nåt ledde mig tillbaka.
Kvinnan som jobbade här. Teressa, hette hon visst.
Ja, min mormor. Hon dog nyligen.
Det var tråkigt att höra.
Vänta. Kände du Rubens mormor?
Jag träffade henne bara en gång. Hon verkade väldigt bekymrad.
Hon var säker på att bokhandeln var hemsökt.
-Sa du "hemsökt"? -Ja. Skrämmer det dig?
Det är okej. Andarna finns bland oss.
Jag är inte rädd. Snarare förvirrad.
Vänta lite. Så mormor trodde att bokhandeln var hemsökt?
Och... var den det?
Ja. Absolut.
Och det är den än.
Så om din mormor visste att det fanns ett spöke i bokhandeln...
Så är hon kanske inte spöket.
Vänta. Om min mormor inte är Spökskrivaren...
...vem har vi pratat med hela tiden?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson