Skutečně se lidi mohou změnit? Jako doopravdy, nastálo, nezvratně.
No to doufám, protože my na těch změnách děláme.
Prosím. Prosím.
Je mi to líto.
Moc mě to mrzí.
KAREN BLANSKYOVÁ
Omlouvám se. Už nikdy nebudu na sousedovic děti křičet.
Stáhnu tu stížnost proti Johnsonovým, i když ten domek na stromě jasně porušuje…
Omlouvám se! Ne! Prosím! Dokážu se změnit.
Slibuju! Prosím. Prosím, já se…
Prosím, dejte mi ještě šanci. Dokážu se změnit!
Nebojte. Za pár minut se vzbudí ve své posteli.
Suchá, odpočatá a snad i jako úplně nový člověk.
Tak jo! Je zpátky v posteli. Můžu dostat hrnek kafe?
Kafe už letí.
Rozumíte, tohle je jen nadpřirozená simulace.
A tohle jsou moji kolegové, Duch minulých Vánoc,
- Duch budoucích Vánoc… - Jasnačka.
Jo, to mi bodne. Díky.
A tohle jsem já. Pan Brad Pitt. Ne. Ne, dělám si srandu.
Jsem Duch současných Vánoc. Nejsem Brad Pitt.
Tak. Myslíš, že se změnila?
Těžko říct. Ta byla pořádně zabejčená.
Jistěže se změnila.
Ukázal jsem jí její smrtelnost, to zafunguje pokaždý.
Ukázat na náhrobek umí každej. Myslí si to všichni.
- No tak. - Víš ty co?
Já na něj zdaleka jen neukazuju. Tohle mě zraňuje.
Budoucí je hotov.
Sdělte panu Marleymu, že lump procitne za dvě minuty.
Rozumím.
Marley-san, Marley-san!
- Tak brzy? - Jo.
Výborně. Děkuji, Kazuko. Fantastické.
Duchové, nástup, všichni!
Průzkum, lokace, kostýmy!
To je oddaný tým podpůrných duchů.
Oni makají, abychom my vypadali dobře.
No tak, přidejte do kroku.
Nováčci, vím, že jste čerstvě mrtví, ale trochu života, prosím.
Nastoupili jste v ideální dobu.
Teď se zjistí, jestli se člověk, jehož jsme strašili, skutečně změní.
- Můžeme se dívat? - Ne. Jdeme dál.
A tohle je chvíle, na niž dřeme celý rok.
- Nechoď jí na zahradu! - Ať nezavolá policii.
V pohodě. Seberu ho.
Promiňte, paní Blanskyová. Odejdeme. Nechceme potíže.
Co je za den?
Je Štědrý den.
- Duchům to zabralo jedinou noc. - Je vám dobře?
Nemáme někoho zavolat?
Anebo nechcete si zahrát?
- Já? - Jasně. Teda jestli chcete.
Po tom, co jsem vás tolikrát nahlásila úřadům, zavolala policii
nebo vám ukradla balíčky?
Co že jste udělala?
Do toho. Zkuste to. Je to bezva.
Jó!
Gratulujeme, paní Blanskyová.
Já to zvládla? Vážně je to…
Jste teď jiný člověk, Karen.
Jděte to odčinit a nezklamte nás.
Odčiním. Slibuju, odčiním!
Pěkně, Karen!
Jsem vám moc vděčná. Až na samé…
Můžu s váma?
Tak tohle děláme. Někoho vystrašíme, napravíme ho
a pak o tom zpíváme.
Čekáš na ten den, chystáš se celý rok,
a když konečně nadejde,
hňupa budeš chtít donutit, ať se polepší.
Proč zpívají?
No protože tohle je muzikál.
Co tohle?
Tohle všechno. Posmrtný život.
Jó! Já to tušila.
To snad ne. Jako fakt?
Život mu přehraješ a doufáš, že prozře,
a když to dopadne dobře, rozjedem párty vánoční.
Servírujte chilli na oslavu kladného výsledku!
Jsme bez sebe laskavostí sváteční,
vždyť pomáhat je sladší než koňak vaječný.
Náš úděl je smrt, však žijem sen vánoční.
Ovládlo nás všechny kouzlo Vánoc.
Může být půvabnější ráno?
Kouzelná nálada nám velí být veselí celí.
Měníme lidský řád.
Zaseli jsme sémě a štěstí vzkvétá.
Ubyla zas jedna zlá sketa.
Dáváme světu hezčí tvář,
ať se nám všem žije snáz.
Hrajeme své role, měníme postoje, sem a tam.
Teď ovládlo nás kouzlo Vánoc a to je sakra fajn.
Fa, la, la, la, la, fa, la, la, la, la,
fa, la, la, la, la, la, la, la, la, fa, la, la, la, la, la, la, la, la.
Kámo, já takhle tancovat neumím. Ty dokážeš držet krok?
Když začnu tancovat já, strčím je do kapsy. Všechny zastíním.
Ovládlo nás všechny kouzlo Vánoc,
zvonění rolniček je pro nás svátost.
Jsme tak děsně v ráži…
…jak když jsme na extázi.
Ale ta radost je skutečná.
Všechno kolem září až dost.
Cítím se vřele jako jablečný mošt.
Dáváme světu hezčí tvář.
Osvítí nás pěkně hustá vánoční zář.
Hrajeme své role, měníme postoje, sem a tam.
Hele, vymažou nám po úmrtí historii hledání?
Fa, la, la, la, la, fa, la, la, la, la,
fa, la, la, la, la, la, la, la, la, fa, la, la, la, la, la, la, la…
SÍŇ NAPRAVENÝCH
EMILY SMITHOVÁ
KAREN BLANSKYOVÁ
- Promiňte, pane. - Zdravím, Margo. Před vámi se schovávám.
Ano, pane. Rozumím.
Ale po každém strašení musím projít vaši složku.
Takže, už 46 sezón máte nárok na důchod.
- No jo. - A pořád jste tady. A to furt.
- Naši práci považuji za moc důležitou. - Ale nechcete si ještě užít života?
Bože, jak mně chybí pití.
- Jak já s holkama doma v Tampě pařila. - Vždyť jste na personálním.
Mám sprostý tetování vpředu i vzadu. My řádily. Ukradly jsme i výletní loď.
Nevím, zda je personální pro vás vhodné…
Vánoční pudink.
Co… Co prosím?
Stojí tu, že máte rád vánoční pudink.
Nechcete si ho dát?
Nechcete se vrátit na Zem a dělat zase člověčí věci?
Jo, asi jo.
No, umřel jsem, než začali dělat vnitřní rozvody vody, tak…
Hezky se s vámi povídá,
ale zrovna jede párty, takže…
Víte, ten rozhovor jste začala vy.
No ale 46 sezón. To je šílený.
Nevím, no. Možná už je načase.
Možná má pravdu.
Je načase zjistit, zda mám
šanci na něco víc než jen na kouzlo Vánoc?
Můžu se vrátit na Zem, odejít, užívat si důchod.
Další příležitost vést život, o jakém sním.
Třeba si koupím útulný domek v klidné ulici.
Potkám fajn dívku, vezmeme se a založíme rodinu.
A každý večer po práci
se láskyplně obejmeme a dáme si ten pokrokový polibek na ústa.
To by bylo pěkné.
Je načase zjistit, zda jsem
připraven překročit stín kouzla Vánoc?
Znovu člověkem být, opět živ.
Znovu zkusit, co jsem předtím promeškal.
Tady blbnu na zahradě s dvěma potomky, jejichž jména začínají na stejné písmeno.
Malá Rebecca a její bratr Reggie, nebo Robert, nebo…
Rraar… Nevím. Zkusím vymyslet kloudné jméno na „R“.
Ale co když si podělám život jako tehdy poprvé?
Mohl bych vážně být lepší člověk?
Laskavější, nový?
Ale ne, ne, ne!
Tady toho musím ještě tolik zlepšit!
Tolik práce tu ještě zbývá.
Se všemi těmi trolly a pitomci, co chodí po světě.
Tak dávám světu hezčí tvář?
A dal jsem do toho vše?
Nebo se pletu zrovna?
A melu jen hov…
No, no. Ty jeden kanálníku.
Zrovna dnes je to poněkud nepatřičné.
Já vím, starý brachu.
To je jen propad, co po strašení míváš, že ano?
Je to něco víc, Jacobe.
Jen se rozhlédni.
Je tu každičká duše, kterou jsme napravili. Společně.
Tak se netrap, drahoušku. Za dva týdny obhlídneme lumpa na novou sezónu.
A já už viděl jeho složku.
- Řídí nóbl hotel ve Vancouveru. - Aha.
Pěkně odpornej mizera. Bude se ti líbit.
To přesně potřebuješ, aby ses vrátil do sedla.
Tak do toho. Nahoď kamennou tvář. Pochlap se.
HOTEL COPPERFIELD VANCOUVER VÍTÁ
NÁRODNÍ ASOCIACI PĚSTITELŮ VÁNOČNÍCH STROMKŮ
Hej. Hej, hej, hej. Vy.
- Walter. - Nikoho nezajímá vaše jméno
a nikdo by neměl mít knírek na puse i na čele.
Proč jdete mojí vstupní vstupní halou?
Ti stromkaři platí majlant, aby byli tady,
a nemuseli koukat ani myslet na chodící záchodové zvony, jako jste vy.
No neříkal jsem ti to?
Hrubý, lakomý, sebestředný.
Líbí se mi, že boří kanadský stereotyp.
To jo. Divný vidět Kanaďana bez palčáků.
Máš pravdu. Je to ukázkový nýmand v drahým obleku. Ne?
Ale jen si říkám… Poslouchej.
Ten chlap… A je děsnej…
Ale vyvolá jeho změna dost vlnek, aby to mělo dopad?
- Toť vše. - Dopad?
Pracuje pro něj 400 lidí.
Kapku smutný, nemyslíš?
Jsou roztrpčení, hm? Vylívají si to na dětech.
Ano, senátore. To má být nepřístojné.
Rozhořčení je droga.
Poslouchejte, jakmile ten tweet odešlete,
CNN už ani nezmíní, jak jste odrbal učitelské odbory.
Věřte mi, senátore. Odešlete to.
Já nevím.
Náš dnešní host spravuje styk s veřejností pro AT&T i NFL.
Pomáhá ke zvolení senátorům, guvernérům i prezidentům.
Při vší úctě, Marty, jsme namydlený.
Nemůžeme si dovolit nóbl mediálního konzultanta z New Yorku.
- Tos trefil. - A je tu. Pojďme ho jaksepatří přivítat.
Majitel Briggs Media Group Clint Briggs.
Díky, Marty. Je mi potěšením.
Je pravdou, že si účtuji absurdně horentní honorář,
který by nejspíš zruinoval celou vaši organizaci.
Ale, víte, minulý týden
si víc než 300 milionů rodin přineslo domů vánoční stromek.
Z nichž 81 procent byly umělé, plastové stromky.
Jo.
Co se tváříte překvapeně? Kliknu na jediné tlačítko na Amazonu,
a do večera mám na verandě nablýskaný nový stromek.
Brnkačka.
Jo. Lidi dřív trvali na pravosti.
Změnili se? Tak tohle je dobrá zpráva.
Lidi se nemění nikdy. Ale víte co?
Pravé stromky jsou na ústupu. Váš odbyt nadále klesá.
Zničili vám kšeft plastovými jedlemi a doručením týž den.
Vy ale přeci máte lepší produkt.
Však vyhrát chcete-li, lidskou povahu je třeba poznat.
Vy, kdo máte zájem, jen blíž.
Lidi jsou, jednak, líní.
O sebe staráme se jen.
Konkurence to ví, tak po jejich šuntech zapráší se jen.
Ale zároveň se, zadruhé, toužíme cítit dobře, chytře a správně.
A právě tohle musíte využít, jestli chcete tenhle souboj vyhrát.
Doopravdy totiž prodáváte to, jak by se věci měly mít.
Takže postavte nabídku na tom, že prodáváte víc než jen strom.
Je to symbol vašich hodnot, vaše etika, cíl váš.
Můžete být buď umělí, jako ty stromky, co dělají oni,
nebo se postavit za Santa Clause.
Navracíme Vánoce, navracíme radost.
Navracíme příjemné večery, ta blikavá světýlka,
záři včerejška.
Je to sice drobná manipulace, ale udělat to musíme.
Potřebujeme nějaký konflikt, jinak se vaše sdělení neprosadí.
Navracíme slušnost, navracíme Vánoce.
A to znamená jedlovou vůni pravého stromku.
Doslova mu zobou z ruky.
Bude zajisté prosté zvýšit tržní podíl.
Vytvoříme novou nostalgickou image, řekneme zákazníkům, že se staráte.
Ale svět je jaký? Kmenový! Tak jestli chcete, aby vám obrat stoupl,
nestačí, aby vás lidi milovali, vaše soupeře musejí nenávidět víc.
Má rada coby experta zní: Živte nenávist, ta je totiž silná.
Lidi rádi zaplatí vaše ceny, ať těm vrahům Vánoc ukážou!
Navracíme Vánoce…
- A tu radost, co nám vzali. - Navracíme.
Vytaste mír na Zemi, neposkvrněné početí
a dědu, co se zlil.
No teda!
Každý mileniál na Facebooku chce bojovat kulturní válku.
Tak řekněte cílovému spotřebiteli, za co sakra vede boj.
Boj za morálku, boj za morálku.
Navracíme Vánoce.
A ty nevrátí nám žádný průmyslový strom.
Chci jeho kompletní analýzu.
Mám na mysli pravý stromek v tom pravém obýváku.
Jak se natahuju, abych nasadil anděla na špičku,
vyhlédnu z okna a přes ulici spatřím souseda Douga,
jak sestavuje svůj umělý stromek.
Je jako dokonalá kombinace Mussoliniho a Seacresta.
Prostý, žalostný, líný, hanebný Doug,
kterému záleží víc na pohodlí než na štěstí a respektu jeho města,
jeho země, našich posvátných svátků!
Clint Briggs. Rodiště Saint Paul, Minnesota.
Prostřední ze tří dětí svobodné matky.
Starší sestra Carrie umřela před pěti lety.
Její dceru Wren vychovává Clintův mladší bratr Owen.
Clintova firma se zabývá vytvářením kontroverzí, konfliktů
a dezinformací pro klienty z celého světa.
Kristepane. Je dokonalý.
Nestačí to chtít. Musíte se rozčílit. Musíte bojovat.
Bojovat za tradice, jež nám jsou svaté.
Je tak přesvědčivý.
Člověku se až chce strčit stařenku ze schodů.
Mám na mysli jesličky a roztomilého Ježíška,
medové šunky, hity Mariah Carey,
Feliz Navidad a zrození našeho Boha.
Pohromadě s rodinou.
Navracíme Vánoce! Navracíme Vánoce!
A k tomu spoustu peněz
z těch starých dobrých stromků.
Ó, příjemnou záři včerejška.
Ta blikavá světýlka a tu radost.
Navracíme Vánoce! Navracíme Vánoce!
Děkuji.
Jo!
Ano!
To je náš člověk.
Je mi líto, tohle není náš člověk.
Moment, moment. Cože? Počkat. Proč ne?
Jacobe, ten chlap se živí tím, že rozděluje společnost.
- A je… - Neskutečně sexy.
Tohle jsi říct nechtěl?
Co je? Jsem 40 let mrtvá, ale nejsem z ledu. Je přitažlivý.
- Ne, je děsně sexy. - Děsně sexy.
A co je důležitější, má prsty úplně ve všem.
Jo. Kéž by.
- Maude, ty píšeš na osobní? - Ne.
Jacobe, může to být náš vůbec největší úlovek. Bomba.
Když ho změníme, uvidíš ty vlnky.
NENAPRAVITELNÝ
No skvělý.
To je flagrantní porušení zavedeného protokolu.
Takže máme na krku děsnýho hlavouna ze sleziny?
Jo, letos žádný nevázaný Vánoce.
No tak. Počkejte.
Není nenapravitelný proto, že by topil štěňátka.
Je orazítkovaný jen proto, že je „zatvrzele přesvědčený,
že lidé se nikdy nemění“.
„Nikdy nemění?“ Teď už si ho podat chci.
Jacobe, říkám ti, že vím, jak ten chlap uvažuje.
Neselžeme. No tak. Vím, jak na něj.
A víš přeci, že už se to jednou povedlo.
Jednou. Jen taktak. A ty víš, že to bylo jiné.
- Cože? - Ale za současného stavu světa
nehodlám riskovat celý rok vlnek se ztraceným případem. Je mi líto.
Vezmeme toho odporného ředitele hotelu.
V tom případě bych si rád vybral důchodový balíček.
Prý důchod.
- To nemůžeš. - Zklidněte se, duchové.
- Blafuje. - Pardon, říkals důchod?
Vypadám, že blafuju?
Vlastně jo. Ano.
No tak dobře.
Stačí, když si to vezmeš, a jsi v důchodu.
Zpátky na Zemi.
Budeš žít, dýchat a vyjadřovat se k věcem, o kterých nic nevíš.
Jistě. Země.
Víš co? Nemusíme to dělat hned.
Tvá oddanost zdokonalení lidstva není žádná ostuda.
- A teď mě omluv. - Jacobe, prosím.
Neumím to vysvětlit, ale kdybych ho změnil,
- možná bych… - Co? Co bys dělal?
Ale ne. Ne. Celé velké číslo teď není potřeba. Ne.
Žádný bodový reflektor. Gary, vypni ten boďák…
Každý den budí mě ten stejný sen.
Hele, už jdu pozdě na další schůzku.
Kamínek do mocného proudu vhodit jen.
A sledovat vlnky, jak se šíří.
Napravit nenapravitelného je téměř nemožné.
Ale když slíbíš, že přestaneš zpívat, máš svého lumpa mít.
Vážně? Super. Děkuju. To je celkem rozumný.
Dík, Gary. Stačí. Tu narážku jsi trefil.
Lidi, řekl ano. Tak do práce.
Jo!
Chcete slyšet zbytek mojí písně?
LEDEN
A tak to začíná. Celý rok zkoumání a příprav.
BŘEZEN
Řádná rekonstrukce minulosti, současnosti a budoucnosti jednoho muže.
KVĚTEN
Proč tak dřeme? Kvůli vlnkám.
Ksakru!
Je doloženo, že dobrota jednoho člověka může mít lavinový efekt.
ČERVENEC
Šířit laskavost jako pandemie…
Ne. Zpět. Pardon. Víte, prostě…
SRPEN
Víte, jak lidi na fotbalovém stadionu dělají vlnu? Tak spíš tak.
A teď konečně mám lumpa s globálním záběrem.
ZÁŘÍ
Když ho napravíme…
LISTOPAD
…jen si představte, kam až se ty vlnky donesou.
Briggs Media Group. Okamžik prosím.
Kam až se vlnky donesou.
Donesou.
Vlnka. Kam až se vlnky donesou.
PROSINEC
Spor Billie Eilish s Edem Sheeranem potvrdil management obou.
Ed napíše ten necitlivý komentář v úterý a omluví se v neděli.
Omluvu posuneme na hudební ceny, ať to co nejvíc rezonuje.
A je tu tvá neteř.
Zřejmě chce s něčím pomoct, ale Owen neřekl, o co jde.
Přišel jí ten telefon?
A ten hoverboard?
Mám dneska fakt napilno.
Žádný problém. Řeknu jediné dceři tvé zesnulé sestry, že nemáš čas.
Úchvatné citové vydírání, Kimberly.
Jak jsi zdůraznila to „zesnulé“. Jsem na tebe hrdý.
No, strejdo Clinte,
říkala jsem si, že bych kandidovala na předsedkyni studentské rady.
Tak, možná bys mi mohl pomoct. Nebo tak.
No páni. To… No to si žádá někoho, kdo je velice…
Tys mi vždycky přišla spíš taková introvertní.
A proč chceš kandidovat na předsedkyni studentské rady?
- Spusť. - No, myslím, že můžu školu hodně
- vylepšit. - Jo.
Když vyhraju.
- Ale to asi nevyjde. - Asi ne.
- Protože kandiduje Josh Hubbins, tak… - Josh Hubbins?
- Jo… To zní jako legenda… - Jo.
…na kterékoli škole.
To je jedno. Byl to hloupý nápad. Promiň. Neměla jsem tě obtěžovat.
To nic. Taky mám někdy špatný nápady.
Slíbils Carrie, že Wren pomůžeš, když bude cokoli potřebovat.
- Pamatuješ? - Ano. Jo, pamatuju. To…
Už jsi vyhrála. Vyhrála jsi.
Hej. Pojď sem. Posaď se, prosím.
Máš to v kapse, ale ušpiníš si ruce.
Na to, co budeš dělat, nebudeš hrdá.
Počkej, Clinte…
Nech si to pohoršení, protože to bude ještě horší.
Takže tenhle Josh Hubbins. Jaké má známky?
Má samý jedničky.
- Já taky. - Jo. To mu přeju,
- ale od tebe chci trojky. - Nejhůř měla…
Ideálně čtyřku. Vypustíš čtvrtletky,
párkrát zůstaneš po škole, a bum.
Je z tebe žena z lidu. Z Joshe uděláme usmrkanýho elitáře. Dobře?
Já nevím, on je totiž vážně fajn.
- Jo, je to fakt bezva kluk. - Tak jo. Ohnu tě přes koleno.
A jeho rodiče mají neziskovku.
Věř mi, něco skrývá. Jako každý.
Kimberly provede průzkum soupeře. Vyhrabe špínu.
A Kimberly je ta nejlepší. Ona je chladnokrevný zabiják.
Průzkum soupeře v případě osmáka?
Jasně.
- Fajn. - Máš hlad? Chceš džus?
- Nic. - Negroni?
Víte co? Budu sledovat ji,
kdyby se to rozvinulo v dějovou linii, již bychom chtěli sledovat.
No tak jo. Jo, budu se dívat, jak naplácá tomu s ohonem.
Ahoj mami.
My vlastně děláme podobnou práci. Vyhrabáváme na lidi špínu.
No teda. Copak to tu máme?
Když vás rodiče nutí jíst na Štědrý den s bezdomovci. Nechutný.
Ale Joshi. Cos to zveřejnil?
Jsi v rejži, chlapečku. Jsi v pěkný rejži.
Dělám průzkum soupeře u dítěte.
Velká rohová kancelář, dvanáctičlenný tým.
Parádní kožené křeslo, americký sen.
Máma chodila uklízet do podobných nóbl kanclů
s předraženým uměním a zdmi plnými diplomů.
Tak teď je jen moje, s mým jménem na dveřích.
Velký luxusní stůl na 38. podlaží.
Podívejte na dívku, jíž se zadařilo, na vrcholu vydřené kariéry.
Co může předčit obří skleněná okna
rámující moře smutku.
Tak to odtud vidím.
Říkají: „Stoupej po žebříčku stůj co stůj,“
ale nikdo už nepoví, kolik můžeš ztratit.
Ta slušná a doufající dívka, jíž jsi byla.
A jednoho dne se probudíš a divíš se:
„Kam se poděla?“
Ta žena dřív v každém srdci dobro viděla,
ale teď jí platí, aby lidi cupovala.
No a, hej, to jsem já, nejužitečnější zaměstnankyně roku.
No, možná to vypadá jako úspěch,
ale nepůsobí to skutečně.
Tak to odtud vidím.
Můžu dál psát posudky, dál vyhrabávat špínu,
dělat, že je mi jedno, když utrpí slušní lidé.
Potlačit vinu, s níž bych musela žít,
kvůli přidání, až povýším na 39. podlaží.
Nebo můžu rozrazit dveře a vzpurně výpověď dát.
Existuje hranice a myslím, že tohle je ona.
Možná stále poznám, co je správné.
Ne, je to zcela zřejmé.
- To bylo rychlý. - No tak. Povězte mu, co cítíte.
Našlas něco dobrýho, že jo?
To je vždycky poznat podle toho sebenenávistného výrazu.
- No vlastně… - Jo. Do toho. Zvládnete to.
…jsem sem přišla…
Říct, že končíte, ale chcete tučné odstupné.
- …říct, že… - Jo.
…jsem našla něco, co by mělo splnit účel.
Samozřejmě. Jdeme se mrknout. Pojď. No tak, jdeme, šup.
Nakonec se to snadno řekne,
ale vypadá to, že ten odchod
je poněkud těžší uskutečnit.
Tak to odtud
vidím.
VÝKONNÁ VICEPREZIDENTKA
Joshova rodina pořádá štědrovečerní večeři v útulku pro bezdomovce.
To bude vodopád falešný skromnosti.
Ale před dvěma lety dal na TikTok tohle a rychle to zas smazal.
Když vás rodiče nutí jíst na Štědrý den s bezdomovci. Nechutný.
Jsem pobouřen.
Já říkal, že Kimberly je nejlepší. Až Josh roztroubí každoroční dobrý skutek,
zveřejníš tohle video, začneš si psát děkovací řeč a šmitec.
- No vlastně… - Jsou to dva roky.
- Musíme jít. - Je to teprve šesťák.
Clinte, počkej prosím. Můžeme to probrat?
Máme jen jeden výtah denně. Tak ať chytíme tenhle. Maucta.
- Mám tě rád. - Zas.
Jo.
Je to oficiální. Jsem hrozný člověk.
Ne, nejste.
Promiňte?
Cože? Ona tě teď vidí?
My se známe?
Vidíte i mě?
Hej!
- To je psycho. - Nemyslím.
Ne.
Tak jak víte, jak jsem nebo nejsem hrozná?
Proč vidí tebe?
Já nevím.
Vždycky jsem lidi uměl dobře odhadnout.
- Mám to tak nějak v popisu práce. - Pracujete tady?
- Teď ji musíme zabít, že jo? - Ne!
Dělám tu na jednom projektu.
- Pro Briggse? - Co blbneš?
Tedy, pana Briggse se týká.
Vyvlíkni se z toho. Z tohohle budou potíže.
Vážně? Jaký projekt?
Něco si vymysli. Cokoli. Zaraz to.
- Jsem Duch současných Vánoc. - Co to děláš?
- Letos ho budeme strašit, aby se změnil… - To snad ne.
…a byl přínosem pro lidstvo.
Clinta?
Clinta. Jo.
Já jsem Kimberly.
Roberto. C. Fishman. Pratt. Roberto C. Fishman Pratt.
No… Dík, žes mě rozesmál, Roberto.
A za tu lichotku. Obojí jsem zrovna teď potřebovala.
Líbí se mi tvé šaty.
Děkuju.
Myslím, žes v hloubi duše chtěl, aby tě viděla, protože po ní jedeš.
Nejedu.
Roberto C. Fishman Pratt?
- Dobře, je to blbý jméno! - Je to moc jmen.
A jako by nestačilo hašteření u večeře,
na sociálních sítích zuří boj o to, jaký má kdo vánoční stromek.
Spousta zlosti z obou stran.
Když máte pravý stromek, jste předpojatý elitářský hipster.
Ale když máte umělý,
jste nepřítel Santa Clause, Ježíše i Mariah Carey. A to…
Zlou stránku Mariah poznat nechcete.
Čau. Jo, zrovna se dívám.
Jo. Ať do toho naši influenceři šlápnou.
#VálkaVánočníchStromků. A připomeň Wren…
Rafi, jsou úžasné.
…ať nezveřejňuje video toho kluka, dokud nenapíše z útulku…
Šmankote.
Ten oblek je úžasný.
No teda, Beth.
Vy jste…
Beth?
K čertu. To není dobrý.
Ať mě filmujete kdokoli, jsem ohromený.
Á, Ježíši!
Tento řetěz jsem si z vlastní vůle ukul, když jsem ještě žil.
Článek za článkem za každou duši, kterou jsem přiměl trpět.
Moc přesvědčivý. Tak jo, kdo…
Á, do pr…
Dnes nezvládneš oka zamhouřit.
Je to jen sen.
Ne, tohle není sen.
Bože, ty jsi hnusnej.
Mnoho nepravostí musíš napravit.
Zlé skutky musíš odčinit.
Ty dál zpívej a já se postavím.
Svou minulost, současnost i svou budoucnost
záhy uzříš.
Tohle je moc divný.
Příběh tvého života
se nyní
začne odvíjet.
Pociť můj řetěz!
A můžu odmítnout?
Příběh tvého života, pravda, již máš hrůzu slyšet…
Já…
Příběh tvého života plný odplaty a strachu.
Mám jen jednu věc, kterou fakt musím…
Moc mě to mrzí.
Zarazilo mě, co jste řekl jako první. „Minulost, současnost, budoucnost.“
Podle Vánoční koledy od Dickense? A filmu, kde hrají Bill Murray a Bobcat Goldthwait?
Ano. Podle Dickensovy knížky, filmu s Billem Murrayem
i dalších adaptací, o něž nikdo nestál.
A teď mě to prosím nechte dokončit. Sedněte si.
Sem?
Dobře.
Můžeš přepsat
příběh svého života,
než bude příliš pozdě.
Co je?
Ještě jednou se omlouvám.
Takže ze všech lidí na Zemi,
vrahů, rasistů, lidí, co pořádají večírky k oznámení pohlaví dítěte,
budete strašit zrovna mě?
Když mě necháte, třeba pochopíte…
- Ano. - Víte co?
K čertu s tím. Nač se namáhat. Jdou vás zachránit tři duchové.
Zkuste k nim být o něco ohleduplnější než ke mně, ano?
- Dobře. - Tak fajn. Zdar.
Já ti to říkal. Ten chlap je jak metrová osina v zadku.
To dáš.
Jo. V pohodě. Tak, týme, finální kontrola. Jdu na to.
Jen do něj. Nic mu nedaruj.
Ale no tak.
Zdravím, pane Briggsi.
Jsem Duch minulých Vánoc. Vaší minulosti.
Zdravím. Páni.
Bezva. Někoho takového jsem nečekal.
Ne? Jak to?
No, jste půvabná.
Jo, já vím.
- Nicméně to ráda slyším. - To věřím.
Děkuju. Ale měli… Měli bychom jít.
Jen… Nemohl bych si dát rychlou sprchu?
- Jen se krapet opláchnout… - Sprchu? Teď?
Předchozí duch drobet zaváněl a já mu sáhl na řetěz.
Jo. Rozhodně byste se měl osprchovat, jestli si připadáte nečistý.
- Děkuju. Tak jo. - Vlastně ne. Počkejte. Ne.
Měli bychom… Musíme jít. Čeká nás toho hodně.
Pravda. Jistě. Jo.
Jemná. Zakřiknuto.
Platíte pivo.
- Jo. Měli bychom jít. - Jo.
Šéfe.
- Máš vteřinku? - Jo. Co je?
Koukni. Už mě nebaví být jen tím, co na něco ukazuje.
Jasně. No, hele, to ukazování bych nepodceňoval.
- Jo. - To, jak to děláš, je děsivý. Ukaž mi to.
- Bum! - Ty jo. Jsi v tom fakt dobrej.
Jo, dík za pochvalu, ale rád bych si vyzkoušel pár hlášek.
Poslechni si tyhle.
„Zdraví vás kostra nostra.“ „Přišel nezvaný kost.“
A moje nejoblíbenější: „Tu máš Vánoční koledu, šmejde.“
Co na to říct. Každý rok se snažíš promluvit, ale ani nehlesneš.
Jo, a proč to tak je? Prostě to…
Kámo, na něm to není. On pravidla nevytváří.
No promiň. Proč nestrašíš?
Jo. Tak tohle si poslechni.
Jo, čekám.
Tak, letíme zpět do dětství v Minneapolis.
- Hm. - Drží mě za ruku.
Nemůže si pomoct, začne se mnou flirtovat.
Slovo dalo slovo a prostě tak.
Řekni, že si děláš srandu.
- Já si… - Fajn.
…nedělám srandu.
- Cože? - Já vím.
- A je to. - Bylo to neprofesionální, ale, víš,
už je to doba, co mi někdo zkusil provětrat šatník.
Tak mamka pro změnu udělala něco pro sebe.
Tak jo. A uvážila mamka, co je v sázce? Je nenapravitelný!
U mě si to drobet napravil.
- Gratuluju! - To jen tak.
Teď mi přijde, jako by mě soudil.
Ne, nesoudím tě.
Vůbec nevím, co si myslet. Ale počkat? Kde je teď?
Je v pořádku. Je v 80. letech ve svém dětském pokoji.
Tohle probereme pak.
Musíš se vrátit a provést ho minulostí.
Jasně, dobře. Ale neudělal bys to ty? Vzít tuhle směnu za mě?
No víš, myslím, že by to bylo trapný. Je ze mě úplně hotovej.
Tak dobře.
Hlavně ať nedopadneš jako ona.
Moje akční figurka Alexe P. Keatona.
Hele, ty dušice.
Když jsem byl kluk, tohle…
Zdravím, pane Briggsi.
Zdravím. Kde je ta druhá? Vy jste taky…
Ty jo. Tenhle sen nedává ani trochu smysl.
To není sen, pane Briggsi.
- Přestanete mi sahat na tvář? - Jistě.
Jsem Duch současných Vánoc.
Co duch Vánoc současných dělá v mojí minulosti? Vidíte? Sen.
Tedy, počátek vašeho strašení se poněkud „zvrhnul“.
To teda jo.
Já tedy dnes večer zastanu minulost i současnost.
- Jistě. - Dělám to prvně,
jen se musím zorientovat, když dovolíte.
Jistě.
Jo. To by mělo jít. Fajn.
Hej, já vás straším.
Nemůžete mi jen tak utéct, když vás straším. Haló?
- Hele, frájo… - Jéžiš.
Je pochopitelné, že máte strach, že svá rozhodnutí nedokážete obhájit.
- Hele, plukovníku Sandersi… - Ano, toho jsem strašil.
Správný postup je, že musíte…
- Carrie. - Carrie!
- Smíme dnes otevřít jeden dárek. - Super.
Začneme tím zeleným.
Koupilas mi štěňátko?
O štěně mě prosíš jen asi tak tisíc let.
Kde je?
Spí v kuchyni.
- Sparky? - Sparky?
Jen počkej, až ho uvidíš, Clinty. Má ty nejrozkošnější bílý tlapičky a… Ježíši.
Kolikrát jsem říkala, ať zavíráš dveře do kuchyně?
Když při zavření necvaknou, uteče všechno teplo.
A očividně i rozkošná malá štěňátka.
Kristepane, to je vánoční tragédie.
Clinte, ne, ona lže. Žádné štěně není.
Dala ti psí misku, aby sis myslel, že je tu štěně.
- To je směšný. - Tak proč ho nehledáme?
Kdybys za něj vydala peníze, hledáme ho celou noc.
A mám toho dost.
Kazíš Vánoce!
Jen utíkej, slečinko.
A kam jako jdeš ty?
Sparky?
Už to vidím.
- Sparky? - Vidím…
Vidím ten…
ten řetězec událostí, na jehož konci se ze mě stala ta zrůda, jíž jsem.
- Hrajete to. Pěkný. - Pardon. To bylo moc.
Co čekáte, když si tu situaci vykládáte tak nehorázně špatně?
Tohle byl nejlepší vánoční dárek, co mi kdo kdy dal.
Počkejte. Lež o neexistujícím štěňátku?
Ne.
Cenné ponaučení, že lidé uvěří čemukoli, když uvěřit chtějí.
Chtěl jsem štěně tak moc,
že jsem radši věřil, že mám ztraceného psa než žádného.
Díky té lekci jsem zbohatl tak, že si těch štěňat můžu koupit milion.
A už jsem nikdy nenechal otevřené dveře, takže získali všichni.
Tak fajn, chytrolíne.
- Děkuju. - Ne.
- To není pro vás, ale pro ni. - Pro koho?
Jo, o tom jsem slyšela. Tam se používá
- taková ta mřížka, že? - Jo. Říkám vám,
že do roka ho budete mít v telefonu všichni.
No já nevím. To se lidi vážně chtějí bavit o všem, co kdy udělali,
- s každým blbcem, co potkají? - Ano, chtějí, novicko.
- Fakt. - Jo? Jsem Nora.
Nora. Ano, o každé myšlence, každém jídle.
Ta byla fakt spolehlivá.
Snad to s ní vyjde.
Hou, hou, hou! Veselé Vánoce.
Hou, hou, hou.
Výborně. Vánoční nakupování.
- Tamhle je Clint. - Čau.
- Ahoj Noro. - Ahoj.
Jé, ty máš boží boty.
- Čau. - Ahoj Owene.
Omlouvám se. Míra detailů je ohromující.
Není to Sephora?
- Jo. - Ty neexistovaly.
Jsi všímavý. Jo, ta tu nebyla.
Máme s nimi smlouvu.
- Tady je můj chlapeček. - Máma se pozvala, tak…
- No a… - Ahoj zlato.
Bezva, jsi opilá. Někde je osm ráno.
- Jak já tenhle nákupák miloval. - Hej.
A zas jsi přived tuhle. Milé.
- Těší mě, Wendy. - To jistě.
Jestli někdo hledá dárek pro mě…
Co?
- No nekecej. - Cože?
Já budu strejda? Strejda Owen? Jako ve Star Wars?
To je úžasný.
- Jak? S kým? - Se mnou.
Vhodnýho chlapa se nedočkám. Chci dítě.
Tak jsem šla na kliniku a o otci vím jen,
že dokončuje studium mořské biologie a já mu ho pomohla zaplatit.
Zbožňuju mořský želvy.
- Zbouchnou mě ve čtvrtek. - Gratuluju.
Zlato. Copak nemáš ze sestry radost?
Ne. Ani ne.
No tak, Clinte.
No tak, Carrie. Mám tě rád, ale nemáš ponětí, co obnáší být mámou.
- No tak, kámo. To není hezký. - Co to povídáš?
Sestra na vás vždycky byla moc hodná, že?
- To je dobrý. Chápu, jak to cítí. - Vidíš?
No já ne. Nejsi schopen nikoho upřednostnit před sebou
a já… Bože, už toho mám po krk.
Ne. Noro. Počkej, no tak.
- Nedělej to. - Víš co?
- No tak, jsou Vánoce. - Je to moje chyba, jasný?
Já myslela, že tě dokážu změnit, ale to si může myslet jen cvok. Sbohem.
Tak jo. Měj se, zlato.
- Polib si, Wendy. - Fajn, ty taky.
Tak jsem byl kapku zabedněný. To vy jako dvacátník nikdy?
Tohle není o mně.
A víte vy co? Proč ne? Proč to není o vás?
O svých žalobcích se nic nedozvím?
Ahoj. Ty se na to díváš?
Paní senátorko, odstoupíte?
Clinte, tys vyrobil skandál.
La, la, la, la…
Na dramatickou „blbkonstrukci“ se podívám, až mi řeknete něco o sobě.
- Jste jako dítě. - Neslyším.
A není blbá.
- Je velmi přesná. Pozastavit CPM-104. - Neslyším vás.
Tak dobře.
Paráda.
Zodpovím jednu otázku o sobě.
Tak jo, pět otázek.
- Dvě. - Osm. Konečná nabídka.
Ale dotáhneme to na tři. Takže. Otázka první, byl jste někdy živý?
- Ano. - Kdy?
No, jsem mrtvý už téměř dvě staletí.
Cože? No teda. A celou dobu děláte stejnou práci?
Ne, byl jsem… Prvních deset sezón jsem dělal průzkum.
- Pak šel DV současných do penze. - DV?
- DV… Duch Vánoc současných… - Duch…
- Jo. Jasně. - …do penze, a…
- povolali mě. - No páni.
- Moje první záchrana? Adrenalin jak hrom. - Věřím.
- Měl jsem pocit, že jsem vážně prospěšný. - Měl jste pocit. Ale už ho nemáte?
Víte co? Tři otázky jsem zodpověděl.
A teď i čtvrtou. Proč máte pocit, že už nejste prospěšný?
- Co to s váma sakra je? - Se mnou?
Ještě nikdy jsem nemusel snášet tolik keců od lumpa.
- Od lumpa? - Procházíme se ve vaší minulosti.
Většinou jsou lidi příliš vyděšení, aby mi cpali
hromadu pitomých, nesouvisejících otázek.
Přestaňte. Sklapněte a jen sledujte scénu.
Pokračujeme v CPM-104, prosím.
Clinte, tys vyrobil skandál.
Já nevyrobil…
Nadhodil jsem skandál, kterého se veřejnost a média chopily.
- A našeho klienta zvolí. - Zničils té ženě život.
Tyhle taktiky jsme probírali.
Nevybudoval jsem tuhle firmu, abych se nemohl podívat dětem do očí.
Tak jo, tohle odkládám už dlouho, ale…
Ty mě chceš vyhodit?
Clinte, jsi nejchytřejší chlap, co znám. Dopadneš na pevnou zem.
Ne. Já nedopadnu na pevnou zem, Dane, já dopadnu na tebe.
- Když přetáhnu všechny tvé klienty. - Máš konkurenční doložku.
Kterou neuplatníš,
protože máš hrůzu, jak bych mohl využít ty taktiky, co jsou pod tvou úroveň.
Veselé Vánoce, Dane.
Vybudoval tuhle firmu čestně a zásadově, a vy jste ji zničil.
Výborně. Pojďte.
No tak moment. Počkat.
Je to vytržené z kontextu. Hele, co se stane dál.
Kimberly, zakládám vlastní firmu. Vidím tvé kvality, které tu ale neocení.
Udělám tě viceprezidentkou a zdvojnásobím plat,
ale musíš se rozhodnout okamžitě. Jdeš do toho, nebo ne?
To…
Myslím, že jdu do toho.
Paráda. Vezmi si kabát. Jdeme budovat sen.
Za to mě nikdo neocení, co? Že věřím v lidi.
- Dopřávám jim dokonalý život. - Dokonalý?
- Jo. - To si myslíte?
- Na sto procent. - Jistě. Tak víte co?
- Můžeš nahodit DS-261 z předvčerejška? - Scénu 261? Tu jsem vystřihla.
Chápu, že je vymazaná. Měním postoj. Dobře, Bonnie?
No tak fajn. Ježíš. Neříkal něco o mně?
- Ne. - Tak jo, no a jak to teda bere?
Nemám ani ponětí.
Bude to znít podivně, ale věř mi,
- je to čistě pracovní věc. - Co?
Můžeš mu přičichnout k vlasům a popsat mi to?
Ne.
Zdravím. Tady Margo z osobního.
Chci jen říct, že osobní vše schválilo, je to v pořádku.
- Klidně udělejte, co je třeba. - Fajn. Cukrová vata.
Kriste. To je tak sexy.
Můžeš teď pustit tu scénu?
Jo. Scéna 261 už se řítí. Měníš postoj, vzpomínám si.
Takže tenhle Josh Hubbins, proti němuž Wren kandiduje.
Joshova rodina pořádá štědrovečerní večeři
- v útulku… - To bylo před dvěma dny.
Vzpomínám si, co…
…a rychle to smazal.
Když vás rodiče nutí jíst na Štědrý den s bezdomovci. Nechutný.
Jsem pobouřen. Já říkal, že Kimberly je nejlepší.
Až Josh roztroubí každoroční dobrý skutek,
zveřejníš tohle video, začneš si psát děkovací řeč a šmitec.
Tak jo, máte pravdu.
Je to jen kluk…
Jestli lituju, že jsem řekl „šmitec“? Jo. Ale už s tím nic nenadělám.
Žádám jen, abyste respektoval soukromí mé rodiny.
Co se stalo?
Co to bylo? Hoří mi ksicht.
- Počkej. Můžeme to probrat? - Máme jen jeden výtah denně.
Tak ať chytíme tenhle. Maucta. Mám tě rád.
Vypadá, že vede dokonalý život?
Je to oficiální. Jsem hrozný člověk.
Ne, nejste.
Promiňte?
Momentíček. Co? Počkat. Vydržte.
- Pauza 261. - My se známe?
Stačí. Jo, vypni to. Děkuju.
Co jste tam dělal? Jak to, že s vámi mluvila?
Já nevím.
Zkoumal jsem vás, a najednou se podívala přímo na mě.
A zkrátka jsme… Začali jsme si povídat a je to…
Ale na tom nezáleží.
Jde o to, že Kimberly je opravdu hodný člověk.
- A vy jen… - Smíte se vměšovat
- do života lidí, které… - Ukazuju, že vaše rozhodnutí
- mají vliv… - To není odpověď.
- Už se s váma nebudu srát. - Hm, slušňáček.
- Pusť CPM-163. Ano. Hned. - Jen ne CPM-163, proboha.
Ne. Nemůžu…
Čau. Wrenny, něco od strejdy Clinta.
- Bezva. - Jo.
- Mami, můžu to věnovat nemocným dětem? - To bys byla hodná, zlatíčko.
- V hale je kontejner. - Jo, daruj to. Ještěže je to zabalený.
Je to vedle medvídka. Ať ti Martha pomůže.
Vypadáš rozhodně radostněji než předtím.
Nech toho, Clinte. Poslouchej mě, než se vrátí.
Je čas některé věci uspořádat.
Tak jo. Přestaň.
Musím tě o něco požádat.
A je to pecka.
- Tohle ne. - Až tu nebudu…
Ne.
- To je zásadní chvíle… pane Briggsi. - Ne…
Pane Briggsi!
Máme tu běžce!
Čeho se tak bojíš?
Bojím se toho, že po ní chceš, ať si zkazí známky.
Ať ublíží jinýmu děcku. A ona tě poslouchá.
Já nikdy neřekl, že to bude snadný.
Chtěla vyhrát. A to obnáší jít přes mrtvoly.
Ano, Clinte, ale ona má tak dobré srdce…
Señor, por favor.
No. Señor.
Señor!
Došlo k narušení.
- Pane Briggsi. - Non.
Je ne peux parler français.
Je m'excuse. Je m'excuse!
Ale to ne.
PÁNI
Všechno v pořádku. Zpět do práce!
Koukněte, ta vzpomínka z nemocnice.
Tomu říkáme „zvrat“.
Je to klíčový okamžik, s nímž je nutné se vyrovnat, aby došlo ke skutečné změně.
Co tu dělají všechny ty fotky mojí výkonné viceprezidentky?
- No, to je jen průzkum. - Do téhle jste se přimontoval?
- Že by? To určitě ne. - Ale ano.
Hele, do vašeho zvratu jsem vás možná natlačil
dřív, než jste byl připravený.
A chci jen říct… Omlouvám se.
Ale ne. Chápu, že musíte zabrat,
když se snažíte napravit nenapravitelného.
Podívejte… To nemusí být pravda.
Co? Skutečně věřím, že můžete být přínosem pro lidstvo.
Tak jako vy? Jak se to daří vám?
Děláte v tom už 200 let.
Je lidstvo čím dál lidštější?
Laskavější? Soudržnější?
Chcete vědět, jaké je lidstvo doopravdy? Přečtěte si diskuse.
Takoví doopravdy jsme. A víte co? Já to akceptuju.
Musím v tom totiž žít, kámo.
Nemůžu si dovolit sedět tu a soudit druhé jako nějaký vesmírný sociální pracovník.
- Tohle si o mně myslíte? - Ano, myslím. A my jsme skončili.
Co? K čemu ten dramatický pohled?
To mám toužit zjistit, co je za těmi dveřmi? To…
Ani omylem.
- Nejste ani trochu zvědavý? - Ne. Vážně nejsem.
- Clinte? - Ano?
- Clinte! Jdeme. Hned. - Ksakru.
Tohle je vaše.
Pojď sem, ty mizero!
Ptal jste se, jestli jsem byl živý.
Jo.
Co, ten kluk?
To jste vy?
Ano?
Pane Vydřigroši, já jsem Woodrow.
Nic pro tebe nemám, kluku. Maucta.
Taková mluva není nutná, pane.
Říkám maucta.
VYDŘIGROŠ A MARLEY
Styďte se, pane. Takhle mluvit s dítětem.
Maucta i vám, madam.
Chcete říct, že ta Dickensova povídka…
- Prosím. - …je o vás?
- Co je, kluku? - Jo.
Já i otec pracujeme ve mlýně. Který jste právě zavřel.
Ano. No a?
Mlýn je stále docela výdělečný, pane.
Ale tisíc lidí ztratilo práci.
A přitom se mají veselit.
Veselit se? Hlouposti!
Až tvůj otec nesplatí hypotéku
a já váš byt koupím za pakatel,
nejvíc se budu veselit já.
Maucta!
Tak to jo. Byl jste pořádnej zmetek.
Páni.
Jediný další nenapravitelný, co prošel programem.
Takže chápu, pod jakým jste tlakem.
Dřív nebo později
začne být nesnesitelný.
Myslím, že nás nevidí.
Pravda.
Madam.
Tak dobrá. Ne tak zhurta.
Tak nic.
Tak.
Děkuji.
Na zdraví.
Ježíši.
To jsou chcanky.
- Chutná? - Je teplý.
- Až horký. - Skvělý.
Takže, rád bych tomu plně porozuměl. Ty jsi byl Vydřigroš.
Duch tě obrátil a už jsi nezhřešil.
Do konce života už jsi nevykřikl „hlouposti“.
Do konce života.
Jak dlouho to bylo? Myslím do konce tvého života.
- Zhruba tři a půl… týdne. - Roku.
- Cože? - Jo.
- To je vtip? - Ne.
- Opravdu? - Hm. Jo.
Pardon. Co nakonec rozhodlo?
- Co tě zabilo? - Nic extra.
Nejčastější příčinou úmrtí v té době byl leden.
Ne.
Ale jak… Jak jsi vůbec poznal, že ses změnil?
Každej snad dokáže sekat dobrotu tři týdny, ne?
Prostě…
Hele, proč se každý tak urazil?
No víš, kdy jsi řekl „maucta“?
No, v 19. století znamenalo „maucta“ solidní stěr.
- Ne. - Ano. Něco jako „Jdi do pr…“.
- Vážně? - Nanejvýš obrazně.
Nechceš to zkusit?
Prostě ji na někoho vybalit. Uleví se ti.
- Ne. - Není to skutečný.
No… Clinte, vážím si toho, o co se pokoušíš, ale není třeba.
Kamaráde, tady jsi v zaplivaným britským baru.
Se zakaboněným výrazem ve tváři.
Další pintu pro mého druha, extra teplou.
Ten přízvuk máš příšernej.
Nuže, já si dovolím nesouhlasit.
Zatímco se utápíš v tom pivu, připadáš si jako zkrachovalec.
Jsi žalostnější než ta nedosmažená ryba s hranolky.
Nemusíš však nasupeně špulit rty, jen dej průchod vnitřnímu Vydřigrošovi.
Proč by si nějaký hňup měl užívat,
když ty máš depku a potřebuješ zvednout náladu?
Otoč se, poklepej na nešťastníka
a líbezně řekni:
Maucta.
Jak oplzlé.
Jen to vypusť z úst a brzy se budeš usmívat.
Takhle. Maucta.
- No dovolte? - Vy nadutý kreténe.
Je to jako „odprejskni“, ale na úrovni.
Ó, jedno slůvko zazní natotata.
- Maucta. - Maucta!
Maucta.
Tuším nesouhlas.
Tak tys nikdy neudělal nic špatného tak tuze moc dlouho.
A je to významný zdroj sebeuspokojení.
Je to má práce.
Ale no tak, nezůstávej potichu. Ty víš, že to chceš zkusit.
Nedus všechnu tu hořkost v sobě.
Hej! Uhni z cesty, tupče.
Ale no tak, hochu.
Říká si o to. Ty víš, že chceš.
No tak. Máš to na jazyku.
Jen to…
- Maucta! - Ano!
- Maucta. - Co to kruci říkáte?
Pane, jste kokotský popudlivý kašpar.
Co se děje?
Maucta. Páchnete jako lejno.
Neřekli jsme dobré ráno ani dobrou noc.
- Jo! - Stát!
Jedno slůvko zazní natotata.
- Maucta. - Maucta.
Maucta.
- Ucpala záchod. - Maucta.
- Ošustil vám ženu. - Maucta.
Nic to neznamenalo, přísahám.
Maucta.
- On má mor. - Maucta.
- Dělá z vás děvku. - Maucta.
Jsem sirotek. Prosím, pane, já bych chtěl ještě trochu.
Maucta.
Zdravíčko, šéfe.
Maucta.
- Omluvte jeho mluvu. - Maucta.
Odsuďte je s noblesou jako zatracená Judi Dench.
- Počkat. Nebyla to Judi Dench? - Bože. Ona je národní poklad.
- Byla skvělá ve všem. - Já ji žral ve filmu Čokoláda.
- Šokolát. - Šokolát.
Když si vykračujeme ulicemi Londýna…
Ten nejrychlejší životabudič vyvádí lidi z rovnováhy.
Pro tebe. Jo.
Maucta!
Maucta.
Je to hromada zábavy.
A jestli jsi v šoku, tak mi můžeš políbit Dickense, synku!
Polib ho.
- Ne. Dost! - Synku! Kaž… Co je?
Ne, Charlese Dickense. Vtípek.
- Dík. Ale je tu dítě… - Není to skutečný.
Je tu miminko.
Madam.
- Mrzí mě to. - To by mělo.
A madam…
Maucta!
Maucta. Naše oblíbená nadávka.
Jen ať trocha sprostoty zaplní náves.
Propíchnu balón nějakýmu pitomci.
Nikdo neodolá
nakopnout chlapa do vytahaných kalhot.
Ó, jedno slůvko zazní natotata.
- Maucta. - Maucta.
Maucta.
Maucta, maucta.
No to… Je mrtvý.
- Jo, určitě… Ne, nic mu není. - Ne. Dobrý.
- Není to skutečný. - Ten je ztřeštěnej.
Jaks to všechno znal?
- Neznal. Kopíroval jsem tebe. - Mě?
- Jo. - Uprostřed jsem to podělal.
- Step je pro mě nový. - Trochu. Jo.
- Je to výmluvný prostředek. - Oni to znali taky.
- Na slovíčko. - Jistě, jen…
Tak jo. Vyslechni mě. Vím, co chceš říct.
Ale já ho ztrácel. A myslel jsem, že když uvidí, že i já byl nenapravitelný…
Tak ti přišlo jako fajn nápad
vzít ho na malou exkurzi do tvé vlastní minulosti?
Měl jsem tě poslat do důchodu,
když jsi chtěl, než riskovat všechno s tímhle nenapravitelným.
- Ne. Hej. - Jistěže ne.
Váš program nevyznávám, ale ne proto, že by se on nesnažil.
- Dává mi co proto. - Zpět do postele, pane Briggsi.
„Zpět do postele.“ To…
A ty. Odteď chci vše podle regulí. Jasný?
- Jacobe, já se jen snažil… - Podle regulí!
Tak jo. Podle regulí.
Ještě to párkrát zopakuj.
Maucta.
Co prosím?
Co to bylo?
Maucta.
Já to nebyl. Taky jsem to slyšel. Nevím, co to bylo.
Hej, Clinte.
- Ahoj Charlie. Tak co? - Čau. Především, boží outfit.
- Dík. Co chceš? - Santa model.
Ta fáma o výparech z umělých stromků.
- Jo. - Geniální.
- Dík. - Super. Hele. Sdílí se.
To je…
Omluvíš mě? Jdu zjistit, co to sakra je.
Co je co?
Vstup a poznej mě líp, člověče.
Co je sakra tohle?
- Jsem Duch současných Vánoc. - Šéf ti dal co proto,
- tak na mě jdeš s Dickensem? - Musím teď jet podle regulí.
Můžu ochutnat? Co je důchodový balíček?
- Clinte, prosím. - Proč chceš jít do důchodu?
Jen jsem tím vyhrožoval,
aby tě schválil jako letošního lumpa.
Kam bys vůbec šel?
Kam odchází duch?
Tak naposledy, pane Briggsi, tohle není o mně.
A jsme zpět u pana Briggse a lumpa.
Hele, já se vrátím k hostům.
- Ty si tu seď na obřím záchodě z jídla. - Ne. Clinte, Clinty. Počkej.
Tak dobře. Když ti to řeknu…
necháš těch volovin a budeš poslouchat?
Jistě.
Fajn. Ty mě ničíš.
Dobře.
Tak jo. Můj důchodový balíček, kdybych se rozhodl si ho vybrat,
zahrnuje zlaté hodinky, dárkovou kartu do Sephory
a možnost vrátit se na Zem a prožít zbytek života jako smrtelník.
A tohle ty chceš.
Já chci, abys zavřel hubu a nechal mě dělat mou práci.
Tohle chci.
Bezva. Dělej svou práci.
- Dej mi ruku. - Jdeme do toho?
Jdeme. Bude to pořádná jízda.
Prokrista.
Bonnie.
Připomínám, že klíčové slovo je „pořádná jízda“.
A jsme tu. Na naší první zastávce.
Teď jsme tady byli.
Tak hele, já mám celý odbor lidí, kteří tyhle přechody usilovně řeší.
Jak chceš. To je jedno. Vím přesně, co se děje.
- Fakt? - Ano.
Já Clinta zbožňuju. Je super. Považuju ho za kamaráda.
Vidíš? Za kamaráda.
Teda nakolik se dá kamarádit s Clintem.
Zkoušela ses mu svěřit soukromé věci? Za jak dlouho jeho pohled otupí.
To snad ne. Oni mě pomlouvají.
Ano, pomlouvají tě.
- Mluvíte o Clintovi? - No jo.
Jo. Je tak trochu zahleděný do sebe,
ale jedno byste o něm měli vědět. Jako dítě byl hodně sám.
A naučil se, že jediný, na koho se může spolehnout,
je on sám.
Takže k němu nebuďte až tak přísní.
Je hodný. Vím to. Je to můj brácha.
No ty jo. Jo, mám ho ráda.
No teda! Není-li to Duch současných Vánoc.
- Kimberly, zdravím. Ahoj. - Jistě jsi přišel strašit Clinta.
Tak ona tě fakt vidí. Ví o tomhle všem?
Ne. Ne tak úplně.
- Máš bezva kostým. Rudolf. - Děkuju.
Vypadáš nádherně.
Stále samá lichotka.
Už jsem ráda, že jsem přišla.
Jo.
Já taky.
Já to věděl. Zařídils, aby tě viděla, protože po ní jedeš.
No kdo uspořádá zaměstnanecký večírek přímo na Štědrý večer?
Jedině Clint, že jo?
- Ty jeden… - Je to demonstrace síly.
Už mě pomlouváte i vy. Jdeme. Pojď. Co dál?
Pardon. Já už byl vlastně na odchodu.
- Jo. Dobře. - Já myslel, že pojedeme podle pravidel.
Ale moc rád jsem tě viděl.
Jo.
Já tebe taky.
- Fajn. Dnes jen jeden. - Jé!
Paráda.
Jo. Expřítelkyně, chápu.
- Rodina, co nemám. - Dík, mami.
Popravdě to Noře moc přeju.
Proč nepřiznáš, žes zařídil, aby tě Kimberly viděla?
Já to nezařídil. Ona zkrátka…
Ale no tak. Vidím, jak se na ni díváš.
Ty do toho důchodu chceš.
- Ty mě neznáš. - To ani ty.
Myslíš, že jsi na tom líp než on?
- Dík, zlato. - Hele, myslíš, že mě naláká tohle?
Něco útulnýho? Něco stabilního?
Zakopanej na předměstský ulici s…
To na stole je sekaná?
Tvrdíš, že je tohle můj sen,
ale oba víme, že to není pravda.
Tak obraťme list.
Protože tenhle sen
patří tobě.
- Rozervi to. - Jo?
- Nešetři papír. - Jo.
Jo, nebo jsem upřednostnil obecné blaho před vlastním osobním uspokojením.
To bys ale nepochopil, že?
Takže by pro tebe teda bylo naplňující být zase člověkem?
Příběh tvého života, zcela nový směr.
- Jsem grogy. - I já.
Příběh s ženou a dětmi, který očividně chceš žít.
Už jsi lásku málem poznal, než jsi, no víš, umřel.
Já ti ji můžu pomoct získat, být tvůj parťák, být tvůj rádce.
Můžeš přepsat příběh svého života.
Musíš být v postýlce, až Santa přijde.
Který ti byl odepřen.
Můžu ti s Kimberly pomoct. Solidně to tam mezi váma jiskřilo.
- Vážně? Fakt si to myslíš? - No jo.
- Když se směje, má neodolatelné oči. - To jo.
Počkat. Vím, co zkoušíš. Pojď.
To je pevný stisk. Tak jo.
Ty jsi teda materiál. Víš to?
Jdeme do Narnie?
Počkat. Ne. Co to děláš? Co to… Hej!
Příběh tvého života,
sen, za nímž se pachtíš.
Slez, prosím.
Příběh tvého života. Sleduj, jak do sebe všechno zapadá.
Nepocítils ženský dotyk už tak děsně…
Přestaň!
Co… No teda. To není duet.
To je ti pět? Slez odtamtud.
- Jsme v útulku. - Nevidí nás.
- Chci ti pomoct. - Nestojím o to.
Já jsem přišel pomoct tobě. Tak přestaň a dávej pozor.
Fajn. Jak chceš. Mám toho kluka znát?
- Josh Hubbins. - Veselé Vánoce.
Wrenin protivník.
Jehož život svou neteř nutíš zničit.
Poslal jsem ti výbornou fotku. Měl bys ji zveřejnit.
PŮSOBÍ PŘEDSEDNICKY
- Získá ti hlasy. - Anebo ne.
Nevím. Ať to nevypadá, že to dělám jen kvůli volbám.
- Jsem na tebe hrdý. - Aha.
Ale bylo by fajn ji zveřejnit.
Vidíš? On ji poslat nechce. Možná je to hodný, pokorný kluk, co jen…
A zveřejnil ji.
S omáčkou okolo. Šok.
Ukážeš mi, v čem mám dál pravdu? Už mě to zas baví.
- Ticho. - Hej. Neříkáš si někdy u zrcadla:
- „Nejsem v tom věnci jako…“ - Dost otázek.
- Dost? - Jo. Počkej tu.
To je teprve začá…
To je ale podívaná.
Mohl bys říct Bonnie, nebo kdo má ty přechody pod palcem,
- že je to směšný? - Strejdo Owene.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Jak to, že se nelepšíš?
Jak to, že to tobě tak jde? Chodíme sem jen jednou za rok.
Tvůj bratr je tak hodný člověk.
- Chceš kakao? - Jo.
Víš, že za všechno platím?
Jsi nechutnej.
Jo, to je.
Všechno v cajku.
Wren se rozhoduje, zda poslechnout strýcovu radu.
- Asi to nepošle, protože je po mé sestře… - A odesláno.
PRAVÝ @JOSHHUBBINS
Chceš vidět, v čem se dál pleteš?
Mám z ní radost. Když to chceš ve škole vylepšit,
musíš se smířit s pár nepříjemnými skutečnostmi, a to…
ŠMEJDE – ZMETKU
PRAVÁ TVÁŘ JOSHE #TOXICKÝ
NIKDY JSME TĚ NEMĚLI RÁDI
#JOSHHUBBINSSKONČIL
JE ODPORNÝ – #ZRUŠENÝ
ZRUŠENÝ
JOSH JE PODVODNÍK!
HNUS
SNAD JSI NA SEBE HRDÝ!
- Dobrou chuť. - Děkuji.
HNUS
Ne. To ne.
KONEČNĚ VÍME, CO JE ZAČ PODVODNÍK!!!
SBOHEM JOSHI
Hele, tohle je…
Tohle je dobrý.
Je to ponaučení.
Když kandiduješ, budou propírat tvoji minulost.
Zveřejnil to, když byl v šestý třídě, ty srágoro.
- Hele, to… - Bylo mu 11.
Nechci, aby se mu něco stalo. Nejsem zrůda.
A co všichni ti, kdo se toho chytli? Co oni?
- To je jejich chyba. - Dobrý. Ano. Fajn.
- Co je dobrý? - Ten vnitřní neklid. Otevři se.
- Do toho. To je počátek skutečné změny. - Ne.
Můžeme znovu nahodit CPM-163, prosím?
- Co je CPM-163? - Ne, vím, že je to nezvyklé.
Prosím, musíme to vrátit na vzpomínku Ducha minulých Vánoc číslo 163.
Co je to?
Díky, Bonnie. Ne, teď to slyšet nechci…
Díky, Patricku.
Neuzavírej se, Clinte. Vytrvej.
Ale no tak. Nedělej to.
Nic se neděje. Jsem tu s tebou.
Prosím nedělej to. No tak. To…
To zvládneš. Pojď.
Jsem tu pořád s tebou.
Čau. Ahoj Wrenny.
Něco od strejdy Clinta.
Bezva. Mami, můžu to věnovat nemocným dětem?
To bys byla hodná, zlatíčko.
- V hale je kontejner. - Jo, daruj to. Ještěže je to zabalený.
Je to vedle medvídka. Ať ti Martha pomůže.
Vypadáš rozhodně radostněji než předtím.
Nech toho, Clinte.
Poslouchej mě, než se vrátí. Je čas některé věci uspořádat.
Tak jo. Přestaň.
Musím tě o něco požádat. A je to pecka.
Až tu nebudu, chci, aby ses ujal Wren.
Dobře.
Tak už dost. Ty nikam neodejdeš.
I kdyby jo, jako že ne.
Koukni, já se na taťku nehodím.
Fakt ne. Mám strašnou spoustu práce a jsem, no víš… sobeckej.
Clinte, mě neobalamutíš. Vím, jaký pod tou maskou doopravdy jsi.
A přesně v tom ses vždycky pletla.
Já takový sobec opravdu jsem.
Špatný zprávy, Carrie.
Došly všechny veganský jídla, tak nesu kuřecí nudlovou polívku.
Ale vybral jsem kousky kuřete, tak to půjde.
- Owene. - Jo.
Naše sestra tě chce požádat o laskavost.
Vyslechni si to bez předsudků a nezklam mě, jo?
- Jo. - Promiň.
No tak, Carrie.
Co potřebuješ?
Udělám pro tebe cokoli.
- Jsme rodina. Udělám cokoli. - Dík, Owene.
Hele. Vím, že to nebylo snadný.
Ale postavil ses k tomu čelem, což chtělo odvahu. Jsem na tebe pyšný. Pojď.
Jo.
Uber. Stačí. Budu celej od ektoplazmy.
Tak fajn. Tvůj poslední duch bude hned u tebe.
No, je dost působivý. Moc toho nenamluví. Převážně na něco ukazuje.
Moment. Počkej… Skončils? Odcházíš?
No jo. Moje část strašení skončila.
Ale žádný strach. Povedeš si výborně.
Ne. Zadrž.
Vrátíš mě do nejhoršího dne v životě a jen tak vysmahneš? A co ty?
Já svýmu zvratu čelil. Teď ty.
Clinte, kolikrát ti mám říkat, že tohle není o mně?
Jo aha. No tak maucta.
Ne. Víš, že mě tohle nakopne.
- Proto jsem to řekl. - Brzdi.
Kdo jsi, abys lidem říkal, jak žít, když před tím svým utíkáš? Jen to přiznej.
Tak fajn. Ne, stačí. Už ani slovo.
- Vraťme se do kanceláře, než… - Přiznej, že máš strach.
Jo? A čeho se tak bojím?
Bojíš se tý jedný otázky.
O čem to mluví?
To… netuším.
Jistěže jo.
Kvůli té otázce nemůžeš spát.
Drží tě tu jeden rok za druhým, zatímco bys mohl být zase naživu.
Ale ne. Není třeba zpívat. Pojď, jdeme…
Je jedno, kolik lidí změníš, kolik dobra vykonáš.
Stále neznáš odpověď.
Odpověď na co?
Jsem provždy
nenapravitelný?
Ale to je směšné. Tys byl napraven. Já byl u toho.
Ale dokážu se vůbec kdy vypořádat
se vším špatným, před čím utíkám?
Je to už tak strašně dávno.
To všechno už jsi víc než odčinil.
Mohu se od toho nejhoršího oprostit?
A zasloužím si objevit,
že existuje duše, jež ve mně vidí něco dobrého?
Nebo provždy musím být
nenapravitelný?
Je jediný způsob, jak to zjistit.
Hned teď odejde na odpočinek.
Dobrá. A dost. Zpět do postele.
Ne.
Celý život jsem bral jen, co dalo se kde vzít.
A na tu spoušť nedbal jsem, co může po mně zbýt.
Žádný z těch mostů, co jsem spálil, ani jizev, jež jsem nezacelil,
mi bohatství, co jsem pošetile získal, zdaleka nevynahradí.
Co se to děje?
K čemu to mělo být?
Je vůbec možné,
že mě čeká něco víc?
Jsem už provždy nenapravitelný?
Mohu snad odčinit život plný chyb?
Mohu se od toho nejhoršího oprostit? A zasloužím si objevit
lásku, o niž bych se mohl opřít
každý den?
Či musím zůstat provždy jen
nenapravitelný?
Poslouchej bedlivě, Ebenezere.
Nenapravitelný.
Navštíví tě tři duchové.
Plýtváš časem, Jacobe.
Jsi si jistý?
No tak, čahoune.
Musíme věřit, že uvnitř každého z nás
- mohla trocha slušnosti zbýt. - …slušnosti zbýt.
Víš, že můžeš dosáhnout něčeho neskutečného,
jen odvahu mít.
- Odvahu mít. - Odvahu mít.
Musím to zkusit, musím jít.
Jen tak zjistím,
zjistím, zda jsem
- provždy nenapravitelný. - Nenapravitelný.
Zda bych vůbec dokázal odčinit vše, co jsem napáchal.
- Či jsem provždy lásky nehodný? - Lásky nehodný.
Jsem někdo, komu někdo dokáže odpustit?
Mohu se chopit šance a žít?
Je třeba se od všeho oprostit,
ale musím se vydat zjistit, zda je pravda,
- že je ve mně dobro skutečné. - Dobro skutečné.
A mohu zjistit, že nemusím navždy být
- nenapravitelný. - Nenapravitelný.
Jsem nenapravitelný?
Lze napravit nenapravitelné?
Nenapravitelný?
Co je to?
- Co je co? - Počkej, to jsem…
Asi jo.
Ty hřeješ.
Ano! Hřeju.
Co je?
- Svědí to. - Co?
- Mám… Mohl bys? - Fajn.
- Fajn. Tak jo. - Jo. Doprava?
- Noční košile je z pytloviny. - Nezajel bys pod ni?
- Jen… - Bože, to snad radši ne.
Snažně prosím.
- Ó, ano! Ó, to je paráda. - Tak jo. Takhle. To je ono.
- Ó, maminko. - Tak jo.
- To je slast. - To jo.
- Já zapomněl ten pocit při škrabání. - Já zapomněl ten pocit ze své ruky.
Děkuju.
Panečku. Proč jsem tak těžký?
- Gravitace. - No jo.
Panenko skákavá.
- Ty máš… - Vnitřní rozvod vody.
- Můžu? - Můžeš.
Opatrně.
Tohle je úžasný!
Vždycky jsem si říkal, jaké by tohle bylo, a nezklamalo mě to.
Hej! Co je kondicionér?
No, to si dáš na hlavu.
Pozdě!
- Můžu tohle dělat každý měsíc? - Jasně.
Bacha, New Yorku. Tenhle chlap se sprchuje jednou za měsíc!
Tvoje šaty jsou mi těsné. Cítím se hloupě.
Ne, vypadáš dobře. Pojď.
Hele, koukni na tohohle!
Sako. Kalhoty. Kapesníček.
Ne. Vrať ho zpátky, prosím. Děkuju. On…
- On mě vidí. Vidíte mě. - Jo, vidí.
- Jo, vidím vás. - Vidí tě zřetelně.
Měl by sis na to zvyknout. Fakt že jo.
- Každý mě vidí. - Ano.
Zdravím! Vidíte mě!
- Na to by sis měl taky zvyknout. - Jé.
Jste v pořádku?
- Určitě. Nic mu není. - Snad jo.
- Vypadáte pitomě. - Vy vypadáte pitomě.
Ne. Dave, nech toho.
- Nechceš se dát do kupy? - Ne. Vypadal pitomě.
- Tam je. Jdeme k ní… - Bože, ona.
Víš ty co? Podívej.
Odložíme to, dobře?
Nevím, co jí mám říct.
Cože? Předtím sis vedl skvěle.
Jen v tom pokračuj.
Jo, jenže to byla jen ve fantazii. Teď je skutečná.
Já to podělám.
Myslím, že jsem udělal velkou chybu. Na tohle nejsem připravený.
Ve sprše jsem vyplácal moc vody.
Takový tu jsem? Chlap, co vyčerpá všechnu teplou vodu?
- No tak, podívej. - Co?
To bylo úžasný.
Jo. Dej se do kupy. Nech už toho sebezpytování.
Hele, rozhodl ses správně.
Nepřemýšlej. Dýchej zhluboka.
Jdi si pro ni. Teď. Než odejde. Věř mi.
- Tak jo. - Tak jo.
- Urazím ti palici. - Ne. Půjdu za ní.
Půjdu. Slibuju.
Ten další duch… Budoucnost se neustále mění.
Nevím, co uvidíš, ale vyslechni ho. Jo?
- Ptal ses, proč jsem si tě vybral. - Já to vím.
Protože můžu být přínosem pro lidstvo.
Ne. Tedy ano. Nejdřív.
Ale když jsem zjistil, že jsi nenapravitelný, jako já,
řekl jsem si: „Když dokážu změnit tohohle, třeba mám naději i já.“
Jo.
Kimberly?
Jé. Jsi zpět. A v odvážně těsném obleku.
Jo. Je takový přiléhavý.
Ne, líbí se mi. Je to takový evropský střih. A tobě sedí.
Jo, je to evropský střih, všechno oblečení totiž nakupuju v Německu.
- Je to vidět. - Jo.
Promiň, ale nechceš…
Nechceš někam zajít a třeba, já ne…
- Ne, nemusíš odpovídat… - Ne, moc ráda… Jo.
- Moc ráda. - No super. Fakt?
- Jasně. „Někde“ to zbožňuju. - Jo, já taky. No teda.
Co je?
Co je? Svědí to?
Počkej, pomůžu ti.
- Kde? Tam? - Jo.
Jak myslíte.
To je jak nebeská mana.
Děkuju.
Existuje podnik s tím názvem.
- Podávají párky v těstíčku, ale… - Fajn.
- Je to jídlo, že jo? - Je to lahůdka.
- Ahoj Sydney. - Ahoj Clinte.
Jak se vede?
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce.
Ahoj Stuarte.
No tak!
To je nádhera.
Takže ses zkrátka jednoho dne rozhodl,
že odejdeš z práce,
všechno opustíš a půjdeš sem?
Víš, každý rok jsem si říkal: „Je načase jít dál.“
A vždy jsem se rozhodl zůstat.
Naše rozhodnutí formují naši osobnost.
Jo. To asi jo.
Takže letos jsem se rozhodl jinak.
Popravdě se bojím, že jsem udělal obrovskou chybu.
No ale kdybych to neudělal, nebyl bych teď tady s tebou.
Nevadí to?
Město se třpytí mihotavými světly,
je to jedna z těch kouzelných manhattanských nocí.
Nevím, co přijde dál, rozhodně na to jde pomalu.
Ale drží mě za ruku a nepouští ji.
Je praštěný, je vysoký, dobré srdce má.
Ale já ze strachu lásku si odpírám.
Když hledím mu do očí,
neustále říkají: „Skoč a síť se objeví.“
Tak proč do toho nejít bezhlavě,
protože v nový začátek už jsem ani nedoufala.
Tak to odtud vidím.
Prý má dnes v noci sněžit.
- Opravdu? Nepřijde mi tak chladno. - Chladno není ani trochu.
Jak vlhká mám podpaží?
Jak rudá je má tvář?
Když jsem randil já, držení za ruce byla třetí meta.
Myslím, že přeskočila jiskra.
Může to být skutečné?
Je možné, že by se mohla cítit, jako se cítím já?
Tahle žena je tak laskavá, jak jen člověk může být.
Tak proč by skončila s někým jako já?
A co když časem zjistíme,
že jsem ten stejný hajzl, jak se obávám?
Protože ten, koho vidím, může dost dobře být
jen Vydřigrošovo déjà vu.
Tak to odtud vidím.
Možná stále poznám, co je správné,
protože teď je to zcela zřejmé.
Tak nějak vidím, kým můžu být,
jen když budu s tebou.
Tak to odtud vidím.
Já si oblečení v Německu nekupuju.
Jsou všichni pro?
Návrh byl přijat.
- No paráda. - Dobrovolnická práce bude…
Dokázala to. Působí předsednicky. Jak válí s tím kladívkem.
Dalším bodem na programu je, aby na veškerý výběr příspěvků dohlížel…
…dohlížel nezávislý…
Vidělas to?
Co se děje?
Co je to? Co tam stojí?
DOMOV TYGRŮ
Co má být tohle?
Počkat. Co tím chceš říct? Ten kluk?
Kvůli tý drobný potyčce na netu?
Jak jsem měl vědět, že udělá něco takovýho?
Tak moment. Je to jen projekce budoucnosti.
Přece se to ještě nestalo.
Neobrátím si kvůli vám život naruby, ale tohle je snadný. To napravit můžu.
Už tu exkurzi ukončíme, jo?
Nemluvíš, jen na věci ukazuješ?
Proč neukážeš, kudy ven? Tamtudy? Tamhle?
Já ve stáří.
Nechci to vědět!
Ale no tak.
Ano!
Ano, vím, jak to chodí. Postup znám.
Tady. Tady je.
- Přímo tady. To… 93. To jde. - Mám ho.
Jo, přeskočil až do YTC-407. Jsem si jistá, že hledal mě. Pardon.
- Ahoj, to jsi ty. - Jo.
Nemůžeš mi pomoct odsud vypadnout?
Nebuď jak pijavice. Jsem tu pracovně. Já věděla, že ke mně moc přilneš.
Tady je. Tady.
V pohodě?
Ano, chlape, chápu. Je to děsivý. Jsem fakt smutnej. Skončil jsi? Můžu jít?
- Dobrý? - Ty se snažíš mluvit?
Smutný. Koukni, k čemu jsi ho dohnal.
Všechno jsi zničil!
No ty jo, tys to dokázal.
Tak takhle zní?
- Kvůli tobě můj nejlepší kámoš odešel! - Jo!
Ne! To ne. To bylo jeho rozhodnutí. A popravdě jsem na něj hrdej.
A proto ti dám na budku.
Tu máš Vánoční koledu, šmejde!
Jsem zpět! Kolik je hodin?
Čtvrt na pět ráno. Výborně. Díky bohu.
Ještě je čas. Musím najít telefon. Kde ho mám?
Asi mám středně těžkou až těžkou Crohnovu chorobu.
Ne, nemáš. A už na to nekoukej.
Ježíši, vypadáš příšerně.
Já vím. Prostě jsem… Počkat, viděls svou budoucnost?
- Změnilo tě to? - Ne!
Ne. Akorát jednu mouchu musím vychytat.
- Kde mám ksakru telefon? - Myslíš tenhle?
Neznám její číslo. Čísla si nepamatuju.
- Je to 12 bloků. Půjdeme pěšky. - Co se děje?
- Co… Cos viděl? - Nic. Je to dobrý.
Jen bude lepší, když Wren nepošle to video.
Co bude, když jo? Něco zlýho?
Co? Cos… viděl?
Páni. Pořád je to fakt vzrušující.
- Clinte, počkej. - Nemusíš jít se mnou.
Zdá se, že ti na tom dost záleží. Určitě ses nezměnil?
Ne, nezměnil. Můžeš se mě přestat ptát?
Prosím, zpomal!
Proboha! To řinčela tvá hlava?
To byl hluk. Určitě máš otřes mozku.
- Ne. - Tak jo. Pojď. Opatrně.
Zas nahoru? Něco sis zapomněl?
Ne? Tak fajn.
- Já nevím. - Dobře.
Pane, můžeme drobet zrychlit? Děkuju.
Co se děje? Uviděls něco ve své budoucnosti?
O nic nejde. Jen… Jak to šlo s Kimberly?
Úděsně.
Procourali jsme celý Manhattan, povídali si, sblížili jsme se…
dokonce jsme se políbili. Na rty.
Co je na tom úděs… Zní to úžasně.
Taky bylo. Je úžasná. Akorát že neví, co jsem zač já.
Bože. Přestaneš už plácat, jak jsi nenapravitelný?
Jenom jsi pár set let nerandil. Řidiči! Je to otázka života a smrti.
- Nemůžete na to šlápnout? - Máte to mít.
„Života a smrti?“ Neříkals, že o nic nejde?
Hej, maucta, pánové.
- Chceš ránu? - Ne, to…
Hej! Tenhle význam už to nemá! Hej!
- Promiňte! - Hej!
- Pardon! - Ježíš!
Když ukazovali budoucnost mně, bylo v ní nemocný děcko.
- Jak mu říkali? - Malý Tim.
- Ne. Milý hoch. Jedna berla. - Ne.
- Malý Larry. - Ne. Malý Tim.
- Byl to malý Larry. Tak… - Byl to malý Tim.
…v mojí budoucnosti byl malý Larry mrtvý. Kvůli mně.
Cratchit potřeboval peníze na operaci, ale já skrblil.
Byl to malý Tim!
Zabils malého Tima. Jasný?
Mikro Michael? Zakrslý Steve.
To mě po…
Malý se mi líbí. Prťous Tim?
Počkat. Miniaturní Isaac.
Veselé Vánoce.
Vidíš ji? No tak.
Do haj… Wrenny?
Tam.
Strejdo Owene! Dobrý?
- Jak to, že se nelepšíš? - Fotku poslala, jak spadl.
Měl bys ji zveřejnit. Získá ti hlasy.
- Clinte. - Musím mluvit s Wren.
Počkej. Než s ní promluvíš…
Nutně.
Do toho otřesu.
Dělej. Posílá to.
Pojď.
Ne.
Kimberly, vůbec netušíš, cos udělala.
To, co jsem měla udělat, jakmile jsi mě požádal, ať vyhrabu špínu na dítě.
Řekla jsem Wren, že její rozhodnutí formují její osobnost.
A víte co? To i ta moje.
Neboť ta slušná a upřímná dívka
ještě pořád ve mně dlí.
Trvalo mi to roky, ale konečně jsem dala výpověď.
Existuje hranice, a víte co? Tohle je ona!
Ne, Clinte, stále poznám, co je správné,
protože je to zcela zřejmé.
Kimberly! Nerad tě přerušuju,
protože naprosto válíš. Ale poslala Wren to video, nebo ne?
Ne, neposlala jsem ho. Promiň. Zlobíš se?
- Kimberly… - Neposlala?
- Ne. - Ona ho neposlala!
Protože jsi hodná jako tvoje máma.
Ty…
- Jo. - Objímání mi moc nejde.
Vem to čert. Pojď, Kimberly.
Děkuju. Ani nevíš, jak moc jsi pomohla.
- Objímáme se? Pojď. - Owene. Poslyš…
Počkej, nejdřív chci něco říct.
Vím, že to neříkám dost často, a nemusíš mi to oplácet…
Taky tě mám rád.
To je ono. To jsem chtěl říct.
- Pojď do mě. Fajn. - Jo.
Tak fajn. Vyhráls objetí. Fakt dobrý. Bylo to bezva.
To je ale úleva.
Dobře. Připrav se. Připrav se.
Protože se chystá něco mimořádného.
Vydržte. Ne. Vy to neuvidíte. Může to vidět jen on. Kéž byste to viděli!
- Jen on. - To by bylo úžasný.
Na vteřinku nás omluvte.
- Bezva. Paráda. - Tak jo. No tak. Co se děje?
Nevím, proč se to neko…
Přeci ses změnil.
Má se zpívat. To je velký závěr.
- Marley! - Já říkal, že jsem se nezměnil.
Marley?
Jen jsem vzal zpět jeden kreténskej čin.
Ne.
Měls dokázat, že se nenapravitelní můžou změnit.
Hnal ses sem, abys pomohl děcku.
Tys řekl bratrovi, že ho máš rád.
- Mám tě strašně moc rád, brácho. - Dík…
Když to říkáš často, ztratí to…
Proč se to nekoná? No tak.
Asi proto, že od příštího týdne budu dál dělat práci, kterou dělám.
Pár dní budu cítit vinu, ale pak si to odůvodním.
To mi vážně jde. Mám na to talent.
Omlouvám se, ale nikdy jsem to nezastíral.
- Roberto! - Má blbej den, jasný? Dojdu pro něj.
Půjčíme si brusle a užijeme si to.
- Hned jsem zpátky. - Víš, že jsem dala výpověď, že jo?
Hej! Kam to jdeš?
Musím zpátky.
Zpátky? Jde to vůbec?
Clinte, jen mě nech jít. U tohohle být nechceš.
Co tím myslíš? No tak. Zastav.
Co chceš udělat? Zbláznil ses?
Pořád jsou Vánoce. Ještě je čas.
Vrátím se, něco vymyslíme a ty se změníš.
Lidi se nemění.
Tohle už není o mně. Je to o tobě, jak zase utíkáš ze svého života.
Podívej, jsi tu, jsi člověk.
A navíc jsem myslel, že se z nás stávají…
- Co se z nás stává? - Já myslel, že se z nás stávají…
víš co.
- Kumpáni? - Jo.
Chtěl jsem říct kamarádi, ale kumpáni.
Jo. Já jen… Koukni, jestli ti to tak nepřijde a…
Ne. Přijde. No…
Nechtěl jsem si nic nalhávat nebo působit divně.
Není to divný.
Jo, cítím to. Silně.
Já nikdy kumpána neměl.
Tak teď ho máš.
A říká ti, ať se uklidníš
a jdeš bruslit se svou novou přítelkyní.
- Ona myslí, že jsem hodnej. - Třeba jsi.
- Takže teď se lidi mění? - Ne, já nevím.
Třeba žádné kouzelné rychlé řešení není.
Třeba si to musíš oddřít. To tě nenapadlo?
Každé ráno vstát z postele a rozhodnout:
„Co kdybych dneska nikomu nepopřál maucta?“
No tak.
Hej! Ne!
Cos to udělal?
Já nevím.
Ano! Vidíš? O tomhle jsem mluvil.
Ne. Počkej. Ne.
To jste se fakt spletli. Já jen…
Ne.
Zrovna jsi skočil před autobus, abys zachránil někoho, na kom ti záleží.
Svýho kumpána.
To byl prostě reflex. To jsem… Počkat. Fakt?
Víte to jistě?
V tomhle děláme už dlouho, pane Briggsi.
Víme to docela jistě.
Tak fajn. Přineste chilli!
Ano!
Už zase další? Je to vážně nut…
Ale ne, v pořádku. Jen do toho.
Myslel jsem si, že už vím, jak funguje lidský svět.
Rozebereš je až na dřeň, až se zjeví ten sebestřednej šmejd.
Myslel jsem, že až dojde na lámání chleba,
vím přesně, co udělám.
Tebe před sebou upřednostním.
- Ale neupřednostnil. - Nejspíš ne.
Ať jsi třeba cynik a hříšník, co vidí chyby jen.
Ale i když jsi sešel z cesty, nemusíš se cítit ztracen.
Tak můžeme vykonat trochu dobra?
Možná přidat trochu víc?
Pracovat o kousek usilovněji než dřív.
Stačí jen trochu dobra…
…a dělat, co dokážem.
Využít každé šance stát se lepším člověkem.
Tak vykonej trochu dobra.
Každý Štědrý den jsem byl posedlý tím, co je správné a co špatné.
Myslels, že ke změně může dojít jen jedním způsobem.
Že to musí být jednoznačné.
Teď však už víš, ó, teď už víš,
že předěl mezi dobrem a zlem není tak zřejmý.
A to, jací jsme, leží někde mezitím.
Je to každodenní rozhodování.
- Dva kroky vpřed… - …o krok zpět.
Ale když zkusíš udělat, co je správné, na správné cestě jsi hned.
Tak zkus vykonat trochu dobra, možná přidat trochu víc,
pracovat o kousek usilovněji než dřív.
Usilovněji.
Stačí jen trochu dobra a dělat, co dokážem.
Využít každé šance být s druhým člověkem.
- Tak vykonej trochu dobra. - Hej!
Jen trochu, jen trochu, jen trochu.
Možná neexistuje žádná kouzelná hůlka
ani vypínač, co stačí přehodit.
Někdy se ti daří jak nikdy.
Někdy se ti daří jak nikdy, jindy to z kopce může jít.
Můžeš dát světu trochu dobra, když se každý den zapojíš.
S každou vlnkou, vlnkou, vlnkou, již způsobíš.
- Vykonej trochu dobra. - Trochu dobra.
- Možná přidej trochu víc. - Trochu víc.
Pracuj o kousek usilovněji než dřív.
Vykonej ve světě trochu dobra.
- Stačí jen trochu dobra. - Jen trochu.
- A dělat, co dokážem. - Dělej, co dokážeš.
Využít každé šance být s druhým člověkem.
Jo!
- A ať je Štědrý den… - Štědrý den.
- Nebo jen májový den… - Májový den.
Budeš říct chtít jen,
že ses vynasnažil ze všech sil…
A stačí málo.
- Stačí málo. - Stačí málo.
A vykonáš trochu dobra, hej!
Vykonej trochu dobra.
- Vykonej trochu dobra. - …trochu dobra.
Vykonej trochu dobra, přidej trochu víc.
Někdy se ti daří jak nikdy.
- Hej. - Hej.
Vykonej trochu dobra.
- Malý Tim. - Děku…
Clinte.
Clinte!
Hergot, to bolelo.
To snad ne.
Už je konec?
Mně to teda jako finále přišlo.
Ne.
Hej.
To si děláš srandu.
Proč všichni jen postávají? Co takhle resuscitace? Proč jen stojí?
Resuscitace je myslím pasé.
Nejsem si jist, jestli je ještě do čeho dýchat.
Vždyť jsme… zpívali a tančili.
Zrovna se z nás stali kumpáni.
Já to chápu. Vážně.
Ale ta oběť by neměla žádný smysl, kdyby neměla žádný následek.
Tak dobře. Rozumím. Ale takovej konec stojí za prd.
Není konec, Clinte.
Jsem na tebe moc hrdá.
To nic. Neměj strach.
Počkej. Vydrž chvilku.
- Počkat. - Ne. Jdi vstříc světlu.
- Ne. Vteřinku. - Do světla. Za sestrou.
- Co tohle. Jen nápad. - Šup.
Je to drobet svérázný. Vyslechněte mě.
SOUČASNÝ
Děkuju.
Ať Margie z průzkumu domluví schůzku s morálním ohledně toho premiéra.
A do večera chci zbrusu nový citlivý struny.
- Ano, kapitáne. - Sedni na to.
Šéfe, jdu ke stánku. Nedáte si taco?
- Ano, prosím a děkuju, kámo. - Jasnačka.
Promiň, Clinte. Co to je?
- Kdo z nich je letošní lump? - No všichni.
Že ty nečteš moje oběžníky? Expandujeme, Jakeu.
Duch minulého ramadánu, Duch budoucí chanuky.
- A tak dál. Budeš nadšenej. - Na to nemáme dost lidí.
Pak máme schůzku k programu sebepéče. Tak určitě přijď.
- Ano. Dobře. - Fajn.
- Já se stavím. - Fajn, těším se.
- Rád tě vidím, ségra. - Čau Clinte. A pak…
Baf.
Na čem děláš?
Z té složky šílím. Nemůžu najít citlivou strunu, na niž by šlo zahrát.
Můžu se juknout?
- Prosím. - Bezva.
Jen ať kvůli tomu dnes nepřijdeš domů pozdě.
Tak to mě zraňuje. Přijdu brzo.
Ne, ne, ne. Jsi duch. Do práce.
Kim, vypadá to tu úžasně.
Clinte, víš, že tě nevidím. Nemůžeš…
Vždycky zapomenu. Promiň.
Ahoj.
- Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Pojď dál. Je vzadu s dětmi.
- Už je to hotový? - Ještě ne.
- Už to je? - Nepostavím to,
když mi furt budou ty blbý šroubky padat do trávy!
Hej, Ronny. Polož to. Ronny! Ronalde J. Fishmane Pratte, polož to!
- Jo. - To bylo ošklivý.
Promiňte, děti. Já nechtěl křičet. Hm?
- Pojďte ke mně. Šup. - Strejdo Clinte!
Pojďte sem.
To se neomrzí. Čau.
- Občas se ještě projeví. - To neřeš. Nerad ruším.
Nevím si rady s touhle složkou.
- Nemrknul by ses na ni? - To víš, že jo.
- Fajn. Jo? - Jo.
- Bezva. Dík. - Není zač.
Ronny! Vevnitř máš záchod.
Víš, že Wrenny vzali na magistra na Stanford?
Si piš.
Owen psal, hned jak nastoupila. Jsem na ni hrdej.
Já ti to říkal. Tahle ženská je pěkně tvrdý oříšek.
Jo. Ale počkej. Koukni sem.
Vidíš ten drobný rozkmit křivky?
- Chvění. - Chvění. Byla zamilovaná.
- Ne! To snad ne. - Jo.
- Koukali jsme všude. Kdy? S kým? - Nekoukli jste sem.
Po dvacítce. Nevím. Musíme zjistit, s kým.
S kým. Do koho?
Jasně. „Do koho.“
- Jo, to zní vzdělaně. - Do koho.
Jo, jasně.
- Slyším to. - Já taky.
- To je repríza? - To je… Jo, reprisa.
- Reprisa? - Repríza.
- Nebo… Je to repríza. - Jo.
Čekáš na ten den, chystáš se celý rok…
…a když konečně nadejde…
…hňupa budeš chtít donutit, ať se polepší.
Život mu přehraješ a doufáš, že prozře…
…a když to dopadne dobře…
…rozjedem párty vánoční.
Štěňátko!
Jsme bez sebe laskavostí sváteční,
vždyť pomáhat je sladší než koňak vaječný.
Náš úděl je smrt, však žijem sen vánoční.
Ovládlo nás všechny kouzlo Vánoc.
Může být půvabnější ráno?
- Kouzelná nálada nám velí… - …být veselí celí.
Měníme lidský řád.
Zaseli jsme sémě a štěstí vzkvétá.
Ubyla zas jedna zlá sketa.
Dáváme světu hezčí tvář,
ať se nám všem žije snáz.
Hrajeme své role, měníme postoje, sem a tam.
Teď ovládlo nás kouzlo Vánoc a to je sakra fajn.
Fa, la, la, la, la, fa, la, la, la, la,
fa, la, la, la, la, la, la, la, la,
fa, la, la, la, la, la, la, la, la.
Ovládlo nás všechny kouzlo Vánoc.
Jako by duše jela na sněžném skútru.
- Zachraňujeme lumpa před nebezpečím. - Jsme jako Vánoční koleda.
V dokonalé harmonii.
Kopec srandy dokážem si užít,
jsme totiž neskutečně boží.
Dáváme světu hezčí tvář,
protože to je naše posmrtné živobytí. Přinášet…
Dva duchové tam twerkovali, jestli ses dobře díval.
- Jo, všiml jsem si. - Fakt? A proto si vymaž historii hledání.
…a to úžasné kouzlo Vánoc všechny ovládlo nás.
Fa, la, la, la, la, fa, la, la, la, la…
- …ovládlo nás. - …fa, la, la, la, la, la, la, la, la…
Maucta!
NA PAMÁTKU MICHAELA GAGNONA
Chcete slyšet zbytek mé písně?
Každý den budí mě ten stejný sen.
Hele, už jdu pozdě na další schůzku.
Kamínek do mocného proudu vhodit jen.
A sledovat vlnky, jak se šíří.
Nuže, nevybočujeme z řady, řídíme se pravidly.
Ale je to vážně něco, za co se máme chválit?
Protože šlapeme vodu v dětském bazénku,
když tu jsou oceány, jejichž tok můžeme zvrátit.
Jestli chceš udělat vlnku,
z níž se vlna může stát,
hrát na jistotu, držet se při zemi věci do pohybu neuvede.
Musíme celé lidstvo zachránit.
Vážně můžeme udělat vlnku,
když si hovět budem jen v hrůze, že rozhoupem člun?
Když nevyplujem do neznámých vod, zůstane navždy otázkou,
kam až se vlnky donesou.
Chceš udělat vlnku, vlnku, vlnku?
Myslím, že chceš udělat vlnku, vlnku, vlnku.
Jen pomysli na ty následky.
Jen pomysli na ty možnosti.
Když vybereme tohohle chlápka, z jedné budou dvě, pak čtyři
a vyskočí to ze čtyř na osm.
Vlnka, vlnka, vlnka.
Ano!
Zanedlouho, lidi, se rozmnoží na další tisíce.
Slyšíte ozvěnu znít?
Vlnka, vlnka, vlnka.
Pak na miliony a miliardy a nikdy to neskončí.
A napříč celým světem ta změna nabírá na síle.
Včetně cizích planet…
…až k mimozemšťanům.
Jedním člověkem jsme spustili řetězovou reakci.
Vlnku, chceš udělat vlnku?
Chceš udělat vlnku? Vlnku, vlnku, vlnku, vlnku.
Chceme-li udělat vlnku,
z níž se vlna může stát…
Je načase se pochlapit a toho šmejda obrátit.
- Tomu se zkrátka říká statečnost. - Tomu se říká statečnost.
Potřebujeme víc než jen vlnku.
Odhodlejme se zariskovat a pochlapme se.
Když budeme jen klouzat po hladině, zůstane navždy otázkou,
kam až se vlnky donesou.
Chceš udělat vlnku, vlnku, vlnku?
- Lze napravit nenapravitelné? - Je napravitelný?
Můžeme to v sázku dát a způsob najít?
- Můžeme uskutečnit nemožné? - Je to nemožné?
Tak to je nemožné říct.
Ale musím věřit, že uvnitř každý z nás
trochu slušnosti máme.
Slušnosti-sti-sti-sti.
Vím, že můžeme uskutečnit něco zázračného,
- jen když se odvážíme. - Odvážíme se, odvážíme?
- To tedy odvážíme. - Ano, odvážíme.
Chceme-li udělat vlnku,
zčeřit hladinu, ať vlna se z ní může stát,
vezměme si větší sousto, požádejme o odpuštění, ne o svolení.
Musíme celé lidstvo zachránit.
Nesmiř se jen s vlnkami,
stěží totiž s něčím pohneš, když do toho dáš 99 procent.
Hraj vabank, ať nezůstane jen otázkou,
kam až se vlnky donesou.
Dobrá, pane Rayi Maddisone,
výtah je na konci chodby a zde máte kartu k apartmá.
Moment, nedívejte se vlevo, jen na mě.
Máme problém, který ihned vyřeším. Nedívejte se doleva.
Já zavraždím člověka ve vstupní hale.
Ne, to ne.
Překlad titulků: Jiří Sailer