Taigi, kaip tau viengungės gyvenimas?
Taip, neblogai. Susidomėjau mezgimu.
Imsiu megzti, kai viską susipirksiu.
- O tau? - Aš…
Visai nieko. Taip, aš…
Visą savaitgalį vaikštinėjau parke su ausinėmis.
Ir valandų valandas skaičiau.
Nemanau, kad senų istorijų apie moterų meilę
pagreitintas klausymas yra skaitymas, bet tiek to.
Aš esu soc. tinklų vartotoja, Marge.
Ir vėl pradėsim ginčytis?
Aš…
Dieve, ten Tedas?
Valgo dešrainį vienui vienas.
Žiauriai liūdna.
Dešrainiai – grynai socialinis maistas.
Jam turbūt reikia užsikišt už apykaklės servetėlę,
nes neturi nieko, kas pasakytų, kad apsitaškė garstyčiomis.
Tai ne šiaip servetėlė.
Tai pagalbos šauksmas.
Širdį spaudžia, ane?
Žiauriai.
- Reikia nufotografuoti. - Taip.
Taip, nusiųsiu į komandos čatą.
Dieve.
Nenoriu mirti vienumoje.
- Gal vėl susimetam į krūvą? - Ir aš pagalvojau tą patį.
Ačiū Dievui.
Labai džiaugiuosi, kad sutikai.
- Myliu tave. - Ir aš tave.
Dabar – mano laikas.
Dabar – mūsų laikas.
FK „RIČMONDAS“ PRIEŠ FK „CHELSEA“
Tavo darbas?
Tai šitaip…
- Svarbu, taip? - Šitaip svarbu.
- Labai svarbu. - Nes ir yra svarbu.
Žaidžiam pirmąsias savo rungtynes stadione „Nelson Road“.
Manau, šis vaizdo įrašas pagerins žinomumą ir bilietų pardavimą.
Na, moterų komanda išparduoda visus bilietus
į „Premier League“ stadioną pačiais pirmaisiais savo metais.
- Įsivaizduojat, kaip faina? - Labai faina.
- Ir svarbu. - Taip.
Ką dar turime aptarti?
Taip, tik norėjau pasakyti, kad…
- Atsiprašau, dar vienas dalykas… - Taip.
…bilietai po dešimt svarų buvo labai gera mintis.
Be abejo.
Zelda pasielgė labai kilniai ir nupirko dar 2 000 bilietų.
- Nieko sau. - Aš juos ką tik paaukojau
- vietos mokykloms. - Šaunu.
Atsiprašau, Lesli.
Taip, tik norėjau pasakyt, kad…
Atsiprašau, ir nepamiršk,
kad per pertrauką tu įteiksi čekį savo fondui, gerai?
Taip, ačiū, aš pasiruošiu kalbą.
Puiku. Atsiprašau, Lesli, ką norėjai pasakyti?
Viskas gerai.
- Taip, kaip sakiau… - Dieve. Atleisk, Lesli.
Ką tik prisiminiau.
Man reikia dviejų bilietų Matejisui su Jelka.
Puiku. Nemanai, kad jis norėtų pats susimokėti?
Bilietas kainuoja tik dešimt svarų.
Na, aš sumokėsiu už jį.
Tai iš tikrųjų vyksta, žmonės.
- Labai smagu. - Reikia paskambint Barbarai.
Jei kas nors pasikeis, pranešiu.
Lesli, labai atsiprašau. Ką norėjai aptarti?
Taip, ar mes…
Ne…
Tas vyras, ne…
Jei mes…
Išėjo iš galvos.
Vadinasi, nebuvo svarbu.
Ne.
Š-E-N-O-N.
SAFYRA ŠENON
Gerai.
Taip. Štai taip.
Preliminarus žaidėjų sąrašas šeštadienio rungtynėms.
Varžytis su „Chelsea“ – ne juokų darbas.
Iš esmės tai bus varginantis 90 min. trukmės bėgiojimas po aikštę.
- Bet mes surizikuosim, tiesa? - Mes negalime įveikti „Chelsea“.
- Komanda nėra tokia stipri. - Liaukis, trenere.
- Gal nors kiek pozityvumo? - Taip. Ne, atsiprašau, tu teisus.
- Mūsų komanda per gera. - Ačiū.
Ką darytum kitaip, trenere?
Na, visų pirma, išbraukčiau Šenon ir paskirčiau ją atsargine.
- Ji dar nepasirengusi. - Teisingai sakai.
Žinot, man tai kai ką primena.
Henris pasakė: „Kuo daugiau į save įdedi, tuo daugiau po savęs palieki.“ Kas tai?
- Ką tu darai? - Pakartok.
„Kuo daugiau į save įdedi, tuo daugiau po savęs palieki.“ Kas tai?
- Liaukis, prašau. - Aš nesiliausiu,
bet stabtelėsiu.
Ką gi, šį savaitgalį – svarbios rungtynės.
- Treneri. - Taip.
Galime kai ko paklausti?
Kaip internetiniame protmūšyje?
Nes jei taip, aš lengvai nepasiduosiu.
Tedai, jūs vedęs?
- Atsiprašau, ką? - Jūs visada valgot vienas?
Jūs su kuo nors susitikinėjat?
Jūs vienišas ar tiesiog ilgitės namų, ar ir taip, ir taip?
- Nereikia šito gėdytis. - Jokia čia gėda.
Kas čia vyksta?
Mes jus matėm.
Taip.
Jūs visada vilkite tokias kelnes?
- Niekada nevilkite džinsų? - Aš…
Jūs kaip Bartas Simpsonas – visada su tais pačiais šortais.
Taip, bet aš bent jų nevalgau, tiesa?
Manot, kad Bartas valgo savo šortus?
Taikli pastaba. Spėju, jis ragina kitus žmones valgyti jo šortus.
- Žinot? Ar ne? - Taip, tikrai.
Klausykit, pagrindinis klausimas yra, ką daryti, kad įveiktume „Chelsea“.
Teisingai? O atsakymas laukia treniruočių aikštėje.
Tad pirmyn!
Gerai? Gerai, štai taip, labai gerai. Gerai, taip.
Buvo įdomu.
- Kakai. - Nesupratau?
„Kuo daugiau į save įdedi, tuo daugiau po savęs palieki.“ Mano atsakymas – kakai.
Galiu su tuo sutikti, bet tikėjausi, kad paskysi „žinios“.
Tai buvo pokštas.
Na, šiaip tai buvo labiau mįslė, bet aš suprantu,
kad trenerio tualetinis humoras gali pralinksminti tuos,
kam tualetinis humoras patinka.
- Man patinka. - Ne, aš ne apie tai. Apie tai.
Tai, kas nutiko ten. Jų klausimai apie tavo asmeninį gyvenimą.
Šitaip negalima, ar ne?
Visų pirma, tai nemandagu, o visų antra – koks skirtumas?
Visų antra.
Na, pripažinsiu, tai šiek tiek mane sutrikdė, bet aš nekreipiu dėmesio.
Turbūt taip jautriai sureagavai dėl to, kad tavęs dažnai to klausinėja, taip?
Ne, jos manęs nieko neklausinėja, kas mane labai džiugina.
Nes, jei atvirai, joms reikėtų paklausti savęs,
kodėl jos negali tinkamai susikaupti
prieš svarbiausias rungtynes savo karjeroje, bliamba.
Štai ką jos turėtų savęs paklausti,
jei jos apskritai ko nors savęs klausia.
Jei norit žinoti mano nuomonę.
Bet turbūt ne.
Nes niekas nieko manęs neklausia.
Bet nieko tokio.
Nieko tokio.
Nieko tokio, tikrai. Man…
Man tas pats. Man vienodai.
Nieko tokio.
Sakei „ei“ ar „Rojau“?
O yra skirtumas?
Regis, tu reaguoji abiem atvejais.
Taip. Na, turbūt.
Taip.
Gaila, kad šeštadienį manęs nebus.
Važiuoju į Niukaslą
su antrine niekam nereikalinga ir niekam neįdomia vyrų komanda.
- Nieko tokio. - Bet aš apie tave galvosiu.
Apie mane ar apie komandą?
Koks skirtumas? Regis, tu reaguoji abiem atvejais.
Rojau.
Tiesiog smalsu. Kiek jau buvo pasimatymų?
Devyni.
Įdomu.
Bliamba.
Labas.
- Sveikutė. - Labas, Rebeka.
Turi tų traškučių, kuriais vaišinai mane aną kartą?
Žinoma. Nupirkau tau jų specialiai.
- Ačiū. - Kartu su kitais skanumynais…
Neklausyk jo!
Pasileisk plaukus, panelyte! Nesileisk tramdoma!
Manai, aš kada nors priprasiu prie tavo uniformos?
Todėl tapai lakūnu?
Ne, tapau lakūnu dėl maisto lėktuvuose.
Pasiilgau tavęs.
Ir aš tavęs.
Tiesą sakant, norėjau su tavim apie tai pasikalbėti.
Klausau tavęs.
Gavau darbą oro linijose „Virgin Atlantic“.
Kraustausi į Londoną.
Ką?
O kaip Jelka?
Jai darbo nepasiūlė.
Ji per maža.
Ne, pasakiau jos mamai apie darbą,
ir ji nusprendė pereiti dirbti į savo kompanijos padalinį Londone.
Kad galėčiau būt su Jelka ir su tavim.
Tai nuostabu. Dieve.
Treneri. Tau neatrodo, kad šią savaitę Alisa labiau įsitempusi?
Na, manau, viskas dėl to, kad teks rungtyniauti „Nelson Road“.
- Turbūt tai užkrečiama. - Kaip suprasti?
Na, esu tikras, kad būtent todėl
komanda mane dusino dėl to dešrainio. Ar ne?
Ne. Manau, jos tik nori geriau tave pažinti.
Berdai.
Vakar žiūrėjom Džeinės monospektaklį.
Visi trys. Eina sau…
Tai bent spektaklis.
Nebuvau tiek verkęs nuo tada, kai mano tėtis paliko mus su mama,
o tada vėl grįžo. Sumautas šiknius.
Aš nustojau verkti tik tada, kai pradėjom eiti čia, pas jus.
Teko girdėti, kad spektaklis neblogas.
Tu ką, nematei?
Nežinojau, kad jūs, bičiuliai, tokie aistringi teatro gerbėjai.
Jokie mes ne gerbėjai.
Teatras yra šūdas.
Jei nori pasiklausyt, kaip kas nors dvi valandas šūkauja, eik pas mano mamą.
Sumauta šiknė.
Mes tik esam aistringi Berdo gerbėjai.
Net po to, kai pamatėm tą spektaklį.
Turiu pamatyt tą spektaklį.
- Manai, tai gera mintis, treneri? - Ne.
Eisi kartu?
Kieno mašina važiuosim?
- Mes nevairuojam. - Ne, tai iš „Miesto“.
- Kokio miesto? - Toks filmas.
Koks filmas?
Na, džiaugiuosi, kad jie nesusagstomi,
nes sunku sučiupinėti, kai šaltos rankos.
Kas čia vyksta?
Merginos susimetė ir nupirko man naujus džinsus.
Net dydį nuspėjo.
Esu dirbus parduotuvėje „Levi's“, tad dydį galiu nuspėti iš šimto metrų.
Smagus pokštas.
- Išskyrus mūsų pusbrolio Finlio. - Todėl, kad jis melagis.
- Šiaip aš dydį nuspėju iš akies. - Taip, gerai, na…
Šitiek žmonių vienoje vietoje pažeidžia priešgaisrines taisykles,
suprantat… Galėtume visi žūti,
jei kiltų gaisras.
Taip, žinot, trenerė teisi.
Taigi, pasimatysim aikštėje.
Ir ačiū už džinsus. Dėkui.
Mes tebeturime čekį, jei kartais norėtumėt tamsesnio atspalvio.
Ne, jie tinka prie jo odos spalvos. Viskas gerai.
Taip, ką pasakysi?
Čia jos gerai sugalvojo.
Nesu matęs tavęs su džinsais nuo tada, kai buvom „Cake“ koncerte.
Tu teisus.
Pamenu, po to koncerto abu nusipirkom po vibraslapą.
Dabar tau trūksta tik džinsinio švarko.
Kaip tai vadinama? Kanadietišku smokingu?
Išskyrus Kanadą, kur jis vadinamas tiesiog smokingu.
Žmogau, mes vysimės „Chelsea“ žaidėjas kaip maži šunyčiai.
Neįvertinti maži šunyčiai.
Šenon!
Tau kairėje buvo Džema, jei būtum pasukusi į dešinę,
būtum turėjusi šansą. Vietoj to stovėjai kaip įbesta.
Gerai, nežaisk taip, lyg žinotum, kad nepriklausai šiai komandai.
Alisa, nesikabinėk.
- Ką tu pasakei? - Džem, nereikia.
- Nereikia. - Ne, girdėjai, ką pasakiau.
Palik ją ramybėje.
Klausyk, Šenon, aš nuspręsiu už tave.
Apibėk penkis ratus.
Ne, tau nereikia to daryti.
- Nori prisijungti? - Kokia tu kieta, ką?
Abi po dešimt ratų.
Ne, velniop.
Visos po penkiolika ratų.
Pirmyn.
Bjaurybė.
Džem, eime.
Trenere, moki kepti ant žarijų mėsą?
- Ne. - Įdomus darbas.
Kalbu ne apie mėsainį, kurį tik užmeti ant grotelių.
Kalbu apie tikrą kepsnį ant žarijų, supranti?
Kuris kepa lėtai ir ilgai, maudosi dūmuose.
Kurio kvapas priverčia kaimyną žvilgtelėti per tvorą.
Žinai, kai pradėjau mokytis tai daryti, visad skubėjau.
Vis kilnojau dangtį, baksnojau mėsą, didinau kaitrą,
nes buvau nekantrus ir alkanas.
Ir žinai, kas nutinka?
Mėsa sukietėja.
Viskas baigiasi tuo, kad dingsta mėsos minkštumas.
Man atrodo, kad taip pat būna ir su žmonėmis.
Supranti, kai baksnoji juos ar ragini kas penkias minutes,
jie gali sukietėti.
Bet jei pasitiki procesu, išlaikai tinkamą ir pastovią temperatūrą,
pridedi prieskonių tada, kada reikia, ir pasaldini trupučiu padažo,
tada turi visus šansus tikėtis, kad galėsi didžiuotis rezultatu.
Turėsiu tai galvoje.
Gerai.
Varge, užsimaniau valgyt.
- Kai kas geros nuotaikos. - Ne visai.
Ne, tiesiog ta daina visą dieną skamba galvoje.
Truputį nerimauju, ar tai ženklas, kad man negerai su galva,
bet gal tai tik įsimintina melodija.
- Prašau. - Ačiū Dievui.
- Jie turėtų man padėti. - Kai kas ne nuotaikoj.
Nagi, pasidalink savo nerimu.
Tedai, Matejisas atsikrausto į Londoną.
Tai bent naujiena.
- Tai juk puiku. - Taip, tai…
tai puiku.
Iš tavo atsakymo pagaunu visiškai priešingą gaidą.
- Ne. Puiku. - Puiku.
- Ar ne? - Aš taip manau.
- Nežinau. - Aš irgi.
Supranti, šis mus skyręs atstumas šitaip ilgai mus abu tenkino.
Mūsų santykiams pakako mikrodozių.
O dabar viskas vyks be pertraukų.
Lyg vemčiau į kibirą Peru…
- Supranti? - Taip…
Niekad nepagalvočiau, kad galėtum pavartoti narkotikų metaforą.
- Tedai, mano draugas – iš Amsterdamo. - Logiška.
Bet vis viena nesuprantu. Kas tau nepatinka?
Nežinau. O jei jis ims manęs nekęsti?
Jei aš imsiu jo nekęsti, bliamba?
Supranti, jei viskas šūdinai baigsis?
Abejoju, ar dar kartą tai ištverčiau.
Suprantu.
Bet manau, kad didžioji dalis tavo nerimo yra įsišaknijusi iš praeities, supranti.
Ne be reikalo galinio vaizdo veidrodėlis yra mažesnis už priekinį stiklą.
Tai padeda.
Na, taip.
Kam reikalingi narkotikai, kai turi draugų?
- Sviesto. Taip. - Taip, sviesto. Taip.
Teisingai.
Sveikas.
Labas.
Sėkmės rungtynėse šeštadienį.
Ačiū. Ir tau.
Gal ten būdamas galėtum nueiti į dešimtą pasimatymą?
O kai grįši, viskas bus baigta.
O tada kas žino?
Vakar buvau dešimtajame pasimatyme.
Tikrai?
Norėjau tau pasakyt,
kad paskutiniuose dviejuose pasimatymuose buvau su ta pačia moterim.
Tikrai?
Tiksliau, paskutiniuose keliuose.
Keliuose tiksliai?
Nuo šešto iki dešimto.
Smagu girdėti.
Taip.
Šūdas, pamiršau raktelius.
Aš…
Žioplė.
Sėkmės rungtynėse šį savaitgalį.
KAS NUTIKO VAIKUI, DŽEINE?
Nekenčiu, kai nauji džinsai riboja judesius.
Atsiprašau.
Tylos. Prašau tylos.
Džeine Pein.
Jums iškelta byla už tai, kad apsimetėte nėščia
ir bandėte manipuliuoti savo partneriu Berdu, kad šis jus vestų.
Ar pripažįstate savo kaltę?
Ne nekalta, kale.
Dar kartelį.
- Labas. - Sveikas.
Gerai, aš grįšiu vėlai.
O judvi neišdykaukit.
Ir jokių saldumynų prieš miegą.
Jie sukelia košmarus. Tai galioja ir tau, Jelka.
Klausau, kapitone.
- Kas nebijo košmarų? - Aš!
Ir aš!
- Džeine? - Taip?
Esu tavo mylimasis, vienintelis tavo draugas,
motina ir tėvas, tavo buhalteris ir šeimininkas.
Berdai.
Tu man esi viskas. Aš viską dėl tavęs padaryčiau.
Viską.
Dėmesio, nusivešiu trenerį Berdą į Kanzasą pavalgyti barbekiu.
Ji čia kalba kaip aš.
Bet prieš tai, Džeine,
noriu tave išdulkinti.
Čia tai jau ne aš.
Atsiprašau.
Jie visi norėjo mane išdulkinti.
Kūdikis tikrai buvo?
Mano vyrui, mano šeimai, Dievui ir jo varžovams – ne.
Nes aš visus juos apkvailinau.
Tačiau man melas buvo vienintelis tikras dalykas.
Gerai, gal jau einam.
Turiu pasikalbėt su ja.
- Ne… Gerai. - Atsiprašysiu.
Atleiskit. Atsiprašau.
- Atsiprašau, kad trukdžiau. Atleiskit. - Didelė braškė.
Smegenys šąla.
Greitai prispausk liežuvį prie gomurio.
Tu kaip tikra gydytoja.
Leisk, patikrinsiu.
Dieve mano.
Taip, mano diagnozė tokia:
tau reikia dar 200 mg braškinių ledų.
Apsikeičiam.
Taigi…
Kaip jautiesi dėl persikraustymo į Londoną?
Turbūt džiaugiuosi.
Taip, džiaugiuosi, kad mama gavo gerą darbą.
Puiku.
Bet juk žinai, kad mama atsikrausto į Londoną dėl tavo tėčio darbo.
Ne, netiesa.
Mudu su tėčiu kraustomės į Londoną dėl mamos.
Taip. Aišku. Gerai.
Gerai.
Regis, mums prireiks dar ledų.
Prašau.
Labas, Džeine.
Sveikas, nepažįstamasis.
- Tu velniškai gerai žinai, kas aš. - Tu teisus.
Taip pat žinojau, kad ateisi į spektaklį, nes ta dalis tavęs,
kuri mane tebemyli, iš tikrųjų manęs nekenčia, ir tau tai patinka.
Neberodyk šio spektaklio.
Įtikink mane.
Ką jūs darot?
Na, jūs negalit švilpauti.
- Žinoma, galiu. Paklausykit. - Ne,
ne, norėjau pasakyt, kad nereikia švilpauti.
- Tai gali prišaukti nelaimę. - Velnias, atsiprašau.
Prietaras. Suprantu, taip.
Manau, smagu, kad kas nors gali
tiesiog nesąmoningai ką nors daryti, kad nusiramintų,
ir, priklausomai nuo to, kur jis tai daro, tai gali sukelti chaosą.
Taip.
Čia įdomu dirbti, ar ne?
Taip, kartais.
Taip. O kuo jūs dirbat?
- Esu režisieriaus padėjėja. - Smagu. Režisieriaus padėjėja.
Kaip ja tapote?
Tikrai norit žinoti?
Taip. Bet, jei norit, galiu stovėti ir spoksoti į telefoną.
Gerai. Na, aš žiūrėjau Šekspyro škotų pjesės pastatymą,
kai man buvo gal dešimt metų, ir viso spektaklio metu
bandžiau išsiaiškinti, kaip vieną akimirką scenoje stovi balkonas,
o kitą – jau didžiulis pokylių stalas.
Nekreipiau dėmesio, ką veikia personažai.
Taip, nes norėjot pažvelgti į užkulisius.
Taip.
Ir niekada nenorėjot tapti aktore?
Dieve, ne.
Jie visi pamišę.
Žinoma, jie labai drąsūs ir atsiskleidžia žiūrovams,
bet aš, žinokit, šitaip negalėčiau.
Tiesiog, suprantat, norėjau padėti jiems atsiskleisti.
Taip. Kaip teatro trenerė.
Arba režisieriaus padėjėja.
Taip, jūs turit tam tinkamą sąvoką.
- Atsiprašau, o kas jūs toks? - Taip, laukiu savo draugo.
Aš Tedas. Tedas Lasas.
- Iš spektaklio. Jūs ir Džeinė. - Taip.
Na, ne ta prasme.
Bet, na, žinot, tai buvo kūrybinė laisvė.
Suprantat, subjektyvus žvilgsnis, kurį aš gerbiu, žinot.
Tame yra emocinės tiesos, bet ne tikros, ne.
A zonoje pastebėtas nuotėkis.
- Na, turbūt jau eisiu. - Taip.
Gražūs džinsai, beje.
Ačiū. Taip, ne. Man juos nupirko 22 jaunos moterys.
Ar tai dėl to, kad aš švilpavau?
Taip.
Viskas gerai, bičiuli?
Gera žinia ta, kad Džeinė sutiko neberodyt spektaklio.
- Labai gerai. - Bloga žinia ta,
kad jos prodiuseriai nori rodyti spektaklį Vest Ende
su Dženifere Lorens arba Ema Stoun jos vaidmenyje
- ir paversti jį didžiausiu šou Londone. - Todėl trenkei kumščiu į veidrodį.
- Ne, trenkiau galva. - Aišku.
Na, einam iš čia. Nagi.
- Čia kažkas švilpavo? - Taip, kažkas.
Bet nežinau, kas. Esi matęs „Makbetą“?
Gerai.
Labas rytas.
- Viskas gerai? - Taip.
Gerai.
Aš tave myliu,
bet turi man pasakyti, kas negerai.
Nieko. Viskas gerai.
Žmonijos istorijoje dar nėra buvę,
kad moteris pasakytų, jog jai viskas gerai, kai jai iš tikrųjų gerai.
Gerai.
Klausyk.
Žinoma, tu turi teisę kraustytis gyventi, kur tik nori.
Tik manau, kad galėjome tai aptarti,
bet mes šito nepadarėm.
Taip.
Tu teisi, atleisk.
Pamaniau, kad tu apsidžiaugsi.
Bet man atrodo, kad tu ne viską man sakai.
Kodėl iš tikrųjų kraustaisi į Londoną?
- Ką? - Pasakyk man tiesą.
Persikraustai čia todėl, kad reikia persikraustyt tavo buvusiajai.
O ne priešingai. Tu čia kraustaisi dėl jos darbo.
Apie ką tu?
- Kodėl taip galvoji? - Jelka man pasakė.
Na, ji neteisi. Ji viską ne taip suprato. Dieve, jai tik dešimt metų.
Bet kodėl tu jos apie tai klausei?
Ne, aš tik paklausiau jos apie persikraustymą.
Be reikalo.
Supranti, jai ir taip nelengva dėl mudviejų su jos mama santykių.
Klausyk, aš labai stengiausi ją nuo tokių dalykų apsaugoti.
Ir nenoriu jos į tai velti.
Taip, gerai. Klausyk, viskas gerai.
Ne, nieko čia gero.
Klausyk, norėjau čia persikraustyti dėl mudviejų.
Gerai. Atleisk man.
Manau, mums reikia padaryt pertrauką.
Pabūt atskirai ir suprasti, ar mes iš tikrųjų šito norim.
Mes abu.
Tėti!
Tėti, išsikepam blynų?
- Prašau. - Atsiprašysiu.
Šūdas.
Pirmą kartą per savo trumpą istoriją
FK „Ričmondas“ moterų komanda sveikinasi su savo gerbėjais protėvių namuose –
„Nelson Road Stadium“,
kur vyks aistras keliančios FA taurės turnyro rungtynės su „Chelsea“.
VIP ZONA BILIETŲ ATSIĖMIMAS
Rungtynes komentuosiu aš, Rebeka Lou, kartu su Anglijos legenda Džile Skot.
Džile, ar „Ričmondas“ turi bent menkiausią šansą šiandien?
Tai amžinas klausimas, ar ne, Rebeka?
Kai sportas ir tikimybė susijungia į tobulą ryšį.
Sakykime, kad turi.
DŽILĖ SKOT IR REBEKA LOU
Be to, tai pirmosios „Ričmondo“ rungtynės, kurias transliuos televizija.
Pradžia jau visai netrukus.
- Gerai. Pirmyn, merginos. Nagi. - Nagi, merginos. Pirmyn.
Neišsigąskit minios.
Manęs niekas negali išgąsdinti.
Na, gal išskyrus Sintiją Erivo, bet gerąja prasme, suprantat?
Surenkim jiems šou, bliamba.
Sportininkėms žengiant į aikštę stadione,
į kurį išpirkti visi bilietai, paklausykime minios.
Klausa jūsų neapgauna.
Bilietai išparduoti, bet stadionas pustuštis.
Dabar – mano laikas.
Tas vaizdo įrašas per garsus apytuščiame stadione.
- Gal keliuose spūstys. - Dabar – mano laikas.
Ne, jokių spūsčių nebuvo, kaip nekeista, nes aš atvažiavau gana anksti.
Buvau užsirakinusi tualeto kabinoje ir skaičiau knygą.
Tiesą sakant…
Taip, palikau ją ten. Nueisiu…
Dešimt minučių „Chelsea“ tiesiog siautėja aikštėje.
Priešininkės blokuoja Džemą Džei iš visų pusių.
„Chelsea“ kontroliuoja kamuolį.
„Ričmondo“ žaidėjos neturi jokių šansų jį paliesti.
Sirgaliai irgi neturi šansų vienas kitą paliesti,
nes jų tiek mažai, kad net nepatogu žiūrėti.
Šitokia gėda.
Matejisas su Jelka apskritai nepasirodė.
Taip, jį…
iškvietė į darbą. Apgailestauju.
Sveikos, brangutės.
Čia užimta?
Neužimta? Ne? Puiku.
Atskira kėdė mano rankinei. Jai tai patinka.
Dieve, stadionas – apytuštis.
Nagi, Kyle.
Vienintelė, o kartais geriausia
išeitis iš padėties yra pasigerti.
Teisingai? Taip?
Taip ir padarykit, gerai? O aš ir taip sušiktai jaučiuosi.
Ne, tuojau grįšiu. Viskas gerai, ačiū.
Na.
- Nagi. - Velniop.
Po gurkšnelį.
Puiku. Pasigeriam.
Čempionės užkūrė tikrą pirtį
FA taurės turnyro debiutantėms.
Gremer siunčia kamuolį į baudos aikštelę,
Griuval smogia galva, ir po 15 minučių rezultatas yra vienas–nulis.
„Chelsea“ žaidžia įspūdingai.
Šūdas, bliamba.
Nieko nesuprantu.
Internete šitas vaizdo įrašas sulaukė tiek daug palaikymo.
O mūsų palaikyti niekas neatėjo.
Na, spaudyti mygtukus ir dalyvauti yra du skirtingi dalykai,
ar ne?
Suprantu, kad tau svarbu tai, ką tu darai.
Na, jei būtų ne taip, mūsų firmai skirtum daugiau laiko.
Aš tik manau, kad tu turbūt mėgaujiesi.
Na, juk būtent tu man parodei, kaip svarbu
yra… mėgautis darbu.
Tu teisi.
Gal man nereikėtų taip susitelkti į šitą reikalą.
Ne, reikėtų.
Aš galiu vadovauti mūsų kompanijai.
Dėl šito gali būti rami.
Man patinka būti bose.
Na, man patinka anksti ateiti į darbą ir sėdėti prie savo stalo,
kad visi įeinantys
mane matytų ir iškart pagalvotų, kad jų laukia problemos.
Na, man tai patinka. Aš rimtai.
Žinai, tu nesiblaškyk.
Tai svarbu.
Tiesiog manau, kad tau reikėtų labiau mėgautis savo perspektyva.
- Ačiū, Barbara. - Taip. Gerai, ką gi.
Na, aš tave paliksiu.
Eisiu ir baigsiu skaityti knygą,
kol nesusidarė per didelė eilė, prasidėjus pertraukai.
- Gerai. - Taip.
- Pasaugosiu tau vietą. - Gerai.
„Chelsea“ tiesiog siautėja aikštėje.
Tik laiko klausimas…
Malan!
Du–nulis.
Kvin gali rėkti kiek nori,
nors būtų geriau, kad šią energiją skirtų vartininko pirštinių paieškoms.
„Ričmondo“ trenerių
laukia nelengvas darbas per pertrauką.
Jiems teks pasukti galvą, kaip ištraukti kurtes iš šios duobės.
- Perteikti Lasui būdingą pozityvumą. - Klausyk, nėra…
- Gynyba. Žinai, nėra gynybos. - Nėra.
Man reikia įkvėpt gryno oro, gerai?
- Gerai. Atsiprašau, jei mes… - Nereikia atsiprašinėti.
Aš tuoj.
Gerai. Taip.
- Jai nelengva. - Kaip suprasti?
Na, ji yra svajoklė, tiesa? Žinai, gyvenimas tokių nelepina.
Todėl jai reikia tavęs, nes tu sutvarkai visą šūdą.
- Taip. - Tu esi veikėja, kaip ir aš.
Na, aš nuveikčiau daug daugiau,
jei mano mažoji svajoklė bent kartais manęs paklausytų.
Na, sunku išgirsti logiką, kai trimituoja angelai, supranti?
Bet, taip,
pasauliui reikia visokių, supranti.
- Ir svajoklių, ir veikėjų. - Taip.
Kaip „Eurythmics“, pavyzdžiui.
- Dievinu „Eurythmics“, bliamba. - Ir aš, bliamba.
Dievinu „Eurythmics“, bliamba. Buvau pirmajame jų koncerte.
- Negali būt. - Patikėk,
ir ant scenos buvo daugiau žmonių negu žiūrovų.
- Grupėje tik du žmonės. - Žinau. Buvau vienintelė žiūrovė.
Rebeka.
Taip?
Lesli.
Pertrauka. Tu pasiruošusi? Čekis vaikams.
Taip, dabar.
Praleidžiu.
Veikėjai veikia toliau.
Gerai.
Pirmyn, veikėja.
Taip, pirmyn!
Tai buvo apgailėtina.
Pirmos jūsų rungtynės, kurias transliavo per televiziją, o jūs šitaip pasirodėt.
Gal tu mus šią savaitę per daug vaikei.
Ne aš kalta, kad šūdinai žaidžiat.
Padarėt sau gėdą, bliamba. Padarėt gėdą mums visiems.
Trenere,
po rungtynių norėčiau šnektelėti, gerai?
Abejoju, ar tai gera mintis.
Nesutinku, Lesli. Manau, kad tai puiki mintis.
Tiesą sakant, manau, kad tai puikiausia visų laikų mintis.
Gerai. Dieve.
ŠIMTAS TŪKSTANČIŲ SVARŲ FONDUI „& R“
FK „Ričmondas“ visada remia šią bendruomenę.
Tad nuoširdus ačiū šiai bendruomenei,
kad šiandien ji palaiko FK „Ričmondas“.
FK „RIČMONDAS“ SAVININKĖ ĮTEIKIA ČEKĮ FONDUI „&R“
O dabar žinutė
didžiausiems futbolo aistruoliams pasaulyje,
kurių šiandien nėra.
Kur jūs?
Aš teisi?
- Taip! Teisingai, kur jūs? - Kur jūs?
Kur jūs?
- Kur jūs? Taip. - Kur jūs?
Kur jūs, bliamba?
Taip!
Taip! Kur jūs?
Gal ir reikėjo nueit į rungtynes.
Mes jūsų laukiam! Nagi!
Va šitaip!
Taip, va šitaip!
Puiku.
Gerai.
„Chelsea“ žaidžia labai gerai, mums tai ne naujiena.
Mes visi tai puikiai žinom.
Jos kietesnės net už „Tikrąsias namų šeimininkes“.
Bet mes nusileidžiam tik dviem įvarčiais.
Žinot, kai paskutinįkart domėjausi, du nėra trys,
ir aš matau, kaip jūs visos stengiatės.
Jei norit žinoti mano nuomonę, jums visiškai neturi būti gėda.
Gėda.
Klausykit, žinau, kad mes, treneriai, visada daug iš jūsų reikalaujam.
Bet ne visada gaunam tai, ko iš jūsų tikimės.
Taip pat žinau, kad kartais, kai jūs tikitės kai ko iš mūsų,
mes turėtume labiau pasistengti bendraudami su jumis.
Tad pradėsiu nuo savęs.
Ne, aš nevedęs.
Bet kurį laiką buvau vedęs.
Velnias, savo buvusią žmoną
pažįstu daugiau metų, negu kai kurioms iš jūsų yra.
Mudu bendrai rūpinamės savo sūnumi Henriu,
kurį, žinau, esat visos kelis kartus mačiusios.
Kas antrą sekmadienį, kai nuvežu jį pas jo mamą,
aš valgau vienas.
Ne, aš su niekuo nesusitikinėju.
Nors, manau, esu tam pasiruošęs.
Manau.
Bet, ne, nevadinčiau savęs vienišu.
Todėl, kad turiu jus ir jus, žmonės.
Ir daugybę kitų žmonių, su kuriais tenka dirbti.
Būsiu atviras.
Truputėlį sutrikau, pamatęs tą nuotrauką.
Nes jei nepažinočiau savęs ir pamatyčiau save iš šono,
pamanyčiau, kad esu vienišiausias žmogus pasaulyje.
Suprantat?
Taip.
Ir man pasidarė gėda.
Gėda.
Šis jausmas toks bevertis, kad jam pačiam turėtų būt gėda.
Deja, jis neaplenkia nė vieno iš mūsų.
Priverčia mus jaustis beverčiais ir išsigandusiais,
kol iš jo neišsivaduojam, suprantat.
Kaip toje citatoje. Kaip ten sakoma?
„Kai gėda likti neišsiskleidusiame pumpure…“
„Rizika likti neišsiskleidusiame pumpure.“
Teisingai. Taip, kaip ji skamba?
„Ir atėjo diena, kai rizika likti neišsiskleidusiame pumpure
tapo skausmingesnė nei rizika pražysti.“
Taip, teisingai.
Ačiū, trenere.
„Kai rizika likti neišsiskleidusiame pumpure
tapo skausmingesnė nei rizika pražysti.“
Kai rizika jausti gėdą
tampa skausmingesnė nei rizika pabandyti.
Na, aš žinau, kurią riziką rinkčiausi.
Turėčiau rinktis.
Šią riziką siūlau rinktis jums ir čia, ir ten, aikštėje.
Taigi, siūlau antrajame kėlinyje
pabandyti ir įmušti įvartį.
O truputį vėliau – ir dar vieną.
Ir kai jau bus lygiosios,
pasismaginkim ir įmuškim dar vieną.
Gerai? Kaip jums toks pasiūlymas?
- Gerai. - Gerai, taip?
- Gerai. - Taip. Gerai.
Gerai, turime dar kelias minutes iki išbėgimo į aikštę.
Gal turite man klausimų?
Taip. Gerai.
Na, antrajame kėlinyje įvyko lūžis.
„Ričmondo“ žaidimas pasikeitė iš esmės, o „Chelsea“ tenka įnirtingai gintis
nuo savo varžovių, kurios pagaliau įsibėgėjo.
- Taip, spirk čia. - Labai gerai.
Harigan perdavimas kitai Harigan.
Džema Džei tyko kaip ryklys.
Harigan perdavimas.
Tai bent įvartis!
- „Ričmondas“ sumažino rezultato skirtumą. - Šaunuolės!
Džema Džei – tikrų tikriausias šių dienų Kolosas.
Laikykitės nuo Džemos atokiau.
FK „RIČMONDAS“ – 1 FK „CHELSEA“ – 2
Po įvarčio Džei tapo nesustabdoma.
„Chelsea“ žaidėjos tiesiog nespėja jai iš paskos.
Vienintelis būdas ją sustabdyti.
Negali būti.
Jai viskas gerai?
- Viskas gerai? - Taip.
- Kaip tu? - Man viskas gerai.
Prie baudos linijos stos Džei arba El Šerif,
bet visas stadionas jau žino, kas.
Robio ar Gario variantas?
Kas spirs? Džema Džei.
Visų akys nukreiptos į Džemą.
Džema Džei. Kas spirs?
Džema Džei.
Ji įsibėgėja.
Ne!
Įspūdingas Margės El Šerif įvartis išlygina rezultatą!
Dabar jos kontroliuoja žaidimą.
Liko dešimt minučių, tačiau rungtynių baigtis neaiški.
Pauel smūgis iš toli!
Dar vienas „Ričmondo“ kampinis!
Išties radikalus pokytis, Rebeka.
Nežinojau, kad kurtės gali miaukti.
Jos kovėsi be gailesčio, Džile.
Kampinį muš Song.
Deivis!
Kamuolys atšoka nuo virpsto!
Negalima švaistytis tokiais šansais.
„Chelsea“ puolimas.
Gremer… Dramis!
Pereti!
- Taip! - Šaunuolė, Buce!
Bucė Kvin įspūdingai apgina vartus. Garbės žodis.
Galioja tokia taisyklė, kad tikėti vartininku be pirštinių
yra maždaug tas pats, kas tikėti begalviu skrybėlių meistru.
Bet šiandien aš ją ignoruosiu.
Saugokit dešinį kraštą!
FK „RIČMONDAS“ – 2 FK „CHELSEA“ – 2
Džemos Džei ataka.
Vartininkė stovi už vartų linijos. Ar tai lemiama akimirka?
Ne! Atsimušė į virpstą!
Handler siunčia kamuolį per visą aikštę.
Graži Malan gynyba.
„Chelsea“ susigrąžino žaidimo kontrolę.
Pereti su kamuoliu!
Ne.
Įvartis!
„Chelsea“ laimi.
Nuo virpsto atšokęs kamuolys nulėmė „Ričmondo“ likimą,
nepaisant drąsaus ir ryžtingo komandos žaidimo antrajame kėlinyje,
kurį dar negreit pamirš visi tie, kurie jį matė.
Manau, man reikia pas jas.
Labai gerai.
Ši diena – visiškas košmaras.
Brangioji, regis, tu nesupranti,
kad tai yra geriausias dalykas, kuris galėjo nutikti.
Pasijuokčiau iš tavo žodžių, bet man per daug liūdna.
Na, kaip tu nesupranti?
Tavo mažoji svajoklė Kylė nusvilo sparnus.
Taip, šiandien jai liūdna. Rytoj jai bus viskas gerai.
O svarbiausia yra tai, kad rytoj ji bus linkusi labiau tavęs klausyti.
Puikiai sužaidėt, šaunuolės.
Vos nelaimėjot.
Atidavėt visas jėgas, teisingai?
Labai atsiprašau, kad stadionas toks tuščias. Aš… susimoviau.
- Ką čia kalbi? - Ką?
Žiūrovų buvo dvigubai daugiau nei kitose namų rungtynėse. Pati matei, ar ne?
Dar nebuvom žaidusios tokios didžiulės minios akivaizdoj, girdi?
Liepk tiems balsams tavo galvoje užsičiaupti, aišku?
Tu viską padarei kaip reikiant.
Gerai.
Žinai, Tedai,
regis, turime problemą dėl trenerio.
Nori pasakyt, mudu turime problemą, treneri?
Nea.
- Aišku. - Iki greito.
Iki.
Norėjai su manim pasikalbėti?
Taip, norėjau.
Juk prašiau tavęs elgtis su komanda truputį gražiau, taip?
Na, taip, kaip su kepsniais ant žarijų.
Šios rungtynės buvo daug svarbesnės už kepsnius.
Tai buvo jų šansas pareikšti apie save.
Na, vienas geriausių dalykų sporte yra tai, kad visada yra antras šansas.
Tik ne mano atveju.
Žinai, Alisa,
turėjau garbę dirbti su kitu treneriu, kuris buvo užsidegęs kaip tu.
Deja, laiku nepastebėjau, kas su juo vyksta…
na, ir jis perdegė.
Tad tikėdamasis pasimokyti iš savo klaidų,
pabandysiu tau pritaikyti kitokį požiūrį.
Nušalinsiu tave vienerioms rungtynėms.
Bet liko tik vienerios rungtynės, o tada – Kalėdų atostogos.
Na, turėsi pakankamai laiko apie viską pagalvoti.
Apvarstyti kas ir kaip, ir, tikėkimės, susitiksim kitais metais.
…atsipalaidavę ir pasiruošę
- linksmintis… - Linksmintis!
- …su pačiais geriausiais. - …su pačiais geriausiais.
Nueisiu prie upės…
Grynai kaip tu per šiandienos rungtynes.
- Dieve, tai bent susimoviau. - Ne, nieko tu nesusimovei.
Buvo juokinga.
Na, bent tiek gerai, kad mane matė tik septyni žmonės.
Dieve.
Dieve, aš tokia…
Kokia aš grubi… Nevykusiai pajuokavau.
Ne, visai šauniai pajuokavai. Man patiko.
Man patinka, kad turiu draugę, kuri moka grubiai
ir bjauriai mano dėka pajuokauti, nes tu nesi nei grubi, nei bjauri.
Aš tik nerimauju dėl Rojaus.
Ne, ką?
Jis susipažino su moterim
ir dabar ją ves,
paskui jie susilauks vaikų, o aš susimoviau.
Ne, nieko tu nesusimovei.
Aš susimoviau.
Matejisas pasakė, kad kraustosi čia,
o aš išsigandau ir viską sugadinau, ir dabar mes darom pertrauką.
- Dieve. - Taip.
- Ne. Kaip gaila. - Ir man.
Taigi, susimoviau aš.
Tai šūdas.
Manau, mes abi susimovėm.
Taip.
- Labai apgailestauju. - Dieve.
Varge, kaip skauda galvą.
Tikiu. Šiandien neblogai pasilinksminai.
Aš nė nemėgstu degtinės.
Tau viskas bus gerai.
Nežinau.
DŽOELUI STIVENSUI ATMINTI
Išvertė Laima Banionienė