Dieve mano. Kas čia vyksta?
Būtų gerai, kad žmonės po truputį jau imtų rengtis.
Dabar - jau nebe „11.15 Niki“, o „11.28 Niki“.
Ir jei jums nepatinka Niki, įsivaizduokite, kokia ji bus dvyliktą.
Taigi, judame. Lorna.
Pakalbėk su fotografu,
nes jis fotografuoja žąsis pievelėje,
o jos nesusijusios su vestuvėmis,
ir jei jis nesiliaus, visi manys, kad vestuvių tema - žąsys,
o mes - ne tokie.
- Gerai? - Gerai.
Kalbėjau su virtuvės kapitonu.
Pusryčius praleidome, bet jis man atidavė nesuvalgytas dešreles.
Dieve mano. Ką jis daro?
Jai derėjo sumokėti už normalų stilistą.
Kas samdo sužadėtinio vyrų kirpėją?
Gerai, regis, taip.
Ir kaip mums sekasi?
Eimė - baigta.
Pop-žvaigždė Sebnemas Fera susitinka su didžiuoju Leventu Jukseliu.
Aišku.
Nežinau, kas yra šie žmonės ir kodėl jie susitinka.
Galiu tik pasakyti, jog šukuosena - keistoka.
Pabandom naują pavadinimą - gražūs plaukai susitinka greitai. Gerai?
Dievuliau.
Vestuvės - smagus dalykas.
Ar minėjau, kad nusprendžiau liautis rašęs?
- Taip? - Aha.
Grįžtu prie finansų.
Fredi.
- Galima tave porai žodžių? - Taip.
Žinau, ką man atsakysi.
„Atleisk, Skotai. Pamenu, kaip pasiskelbei socialistu
2011-ųjų birželio 18-tą
po to, kai nustatei, jog kapitalizmas, arba kaip turėčiau sakyti, neofeodalizmas,
nesuderinamas su demokratija.“
Štai ką tau į tai atsakysiu...
Taip.
Klausyk, bičiuli, man reikia patarimo dėl santykių.
Esu vienišas,
dalyvauju vestuvėse kartu su žmona ir jos vaikinu.
Taigi, taip, esu santykių profas.
Noriu pasipiršti Niki.
Bičiuli. Geras.
- Sveikinu. - Čia.
Ką, nori pasipiršt vestuvių metu?
Taip. Žinoma, niekam apie tai nesakytume.
Nežinau, bičiuli.
Pirštis per vestuves -
tas pat, kaip žudyti per laidotuves.
Tai pritrauks dėmesį.
Manai, nereikia?
Sviestas sviestuotas, bičiuli.
- Greičiausiai, tu teisus. - Taip.
Turiu eiti. Užsirašiau vaškavimui.
Ką tu manai?
Palaukit. Alio?
Alio?
Ar čia yra ryšys?
Nežinau, nes išjungiau telefoną, kad pasimėgaučiau spa.
- Čia yra spa? - Taip, už oranžerijos.
- Čia yra oranžerija? - Taip, už saulės terasos.
Čia yra... Ne. Pakaks.
Iki 14 val. turiu išdalinti šešias gėlytes į atlapus
ir nenoriu dėl to nervintis.
- Aišku. - Ką tu darai?
- Organizuoju. - Nejaugi?
Nes aš dabar - vadybininkė, ir žinau, kaip turi būti.
- Dėl Dievo meilės. Turiu eiti. - Kur?
Nepamiršk žiedų.
Žąsų nebereikia.
Ne, ne. Jokių žąsų.
Ne, jos - labai mielos, tiesiog vestuvių tema - ne žąsys.
- Karen. - Kas yra?
- Ji neišeina. - Kodėl?
Mes spėjame, kad ji ėmė abejoti dėl Skoto.
Ką? Kodėl?
Jis panašus į savimylą metroseksualą.
Ne, klausiu...
Jis - vienas tų, kurie užsikelia koją ant kojos iki galo.
Taip. Būtent.
- Kaz? - Laiko dar yra.
Kaz, galiu užeiti?
Ar gerai atrodau?
Žinoma, kad taip.
Man nepatinka, kai į mane žiūri daug žmonių.
Ar tu - ne mokytoja?
Vaikai - ne žmonės.
Karen.
Nuostabiai atrodai.
Jaučiuosi lyg tai - ne aš.
Ne, čia - tu.
Pamiršau. Teiravosi dėl muzikos.
Paleisiu iš telefono.
Taip.
Ar toje programėlėje nebus reklamų?
Jos gali įsiterpti ir sugadinti nuotaiką.
Vienam vakarui už „premium“ nemokėsiu.
- Taip. - Jėzau.
Čia tikrai tu.
Maniau, būsim pievoje.
Ne, jo noru planas pakeistas, mums beliko ateiti.
Klausyk.
- Niki. - Ko?
Matei vikarą?
Absoliutus mano tipas.
- Ne. - Ar ne?
Jis tau patinka?
- Taip. Toks gražus. - Tikrai?
Man patinka vyrai, turintys darbą.
Sveiki. Fredis.
Eliotas.
Švarką palikau traukiny.
Ir marškinius.
Tualetai bus toli.
Nesuprantu, kodėl visi eina paskui mane.
Štai. Čia - durys.
- Man pabelsti? - Visada reikia belsti.
Dievulėliau.
SVEIKI ATVYKĘ Į PASLAPTINGĄ SODĄ
Čia „Paslaptingas sodas“.
Džeisai, tu...
Ne. Nieko nežinojau. Ne.
- Sveiki. - Sveiki. Labas.
- Džeisai. - Sveiki.
Skotas.
Sveikas, gražuoli.
- Tik pažvelk. - Kaip gražu.
Čia - mūsų hortenzijos?
Taip, prašė paskolinti.
Jis - mielas vyrukas, bet ničnieko neišmano apie augalus.
Eina sau. Kiek tai kainavo?
Noriu paklausti.
Ar Erika turi mėgstamą knygą?
Sveiki.
Sveiki atvykę į Paslaptingą sodą.
Turiu paklausti, ar nenorėtumėte sėsti Skoto pusėn,
nes ta pusė šiek tiek
- neproporcingai tuštoka. - Tikrai?
- Gerai. - Gerai.
Dėkoju.
- Labas. - Labas, kaip tu?
„Paslaptingas sodas.“ Sėdam Skoto pusėje?
Ar jums neskauda pilvo?
- Ne. Viskas gerai. - Tik man?
Viskas gerai?
Tai mes paskui atgausime savo hortenzijas?
Taip, atgausim.
Žiūrėk.
Žinojai apie tai?
Ne. Aš sukaliau arką, bet...
Tu... Dieve.
Kas? Paprasta arka, nieko tokio.
Negaliu verkti.
Šis maskuoklis - prastas ir brangus.
Tai bent.
Pirmos ašaros nuo 2012 metų.
- Dėl Mo Farah aukso. - Taip.
Labukas.
Ačiū.
Nėr už ką.
Nors pats romanas,
man regis, primygtinai bruka savo moralės visatą, bet...
Ačiū.
Dievo Tėvo, Sūnaus ir Šventosios Dvasios akivaizdoje
susirinkome paliudyti
Karen Merės Niuman
ir Skoto Eskaliburo Atalantos Filberto santuokos.
„Jei myli, tavo širdis kenčia ir gal net dūžta.
Jei nori, kad ji liktų sveika, neatiduok jos niekam“.
Manai, ant tos arkos padaryčiau prisitraukimą?
„Užtat ji taps nedūžtanti“.
„Mylėti reiškia būti pažeidžiamam“.
Labai gražu. Esi puikus rašytojas.
O, ne. Aš ne...
Nuostabu.
Jos mano, kad aš tai parašiau?
Jei cituoji žymų žmogų, turi pasakyt jo pavardę.
Tam, kad pamiltume kitą, pirma pamilkime save.
Ar mylėsi ją, globosi ją
ir, atsisakydamas kitų,
būsi ištikimas jai vienai, kol abu būsit gyvi?
Taip.
Skelbiu jus vyru ir žmona.
Ačiū.
Ačiū Dievui, baigėsi. Siaubas, kaip noriu sysiot.
Malonu, kad jus sujaudino žodžiai, bet ne. Leist knygos neketinu.
Jūs suprantate liūdesio anatomiją, tiesa?
O, taip. Suprantu, kas spaudžia ašarą.
- Vienintelis vyras... - Sakykite.
...kuris manęs nenuvylė, buvo Jėzus.
Taip. Smagu buvo prisiminti.
Labas.
- Kaip tu, Šekspyre? - Gerai. O tu?
- Gerai. - Graži buvo ceremonija.
Nors visi taip sako po kiekvienos ceremonijos,
bet taip, labai gražu.
Paėjėkime ten.
Pala. Kur einame? Salė - ten.
Pasivaikščiokime trumpai
prieš visas tas kalbas.
- Gerai? - Gerai.
Nors nenorėčiau užtrukti, nes turiu paaiškinti vestuvinę dovaną.
Nenoriu, kad ji manytų, jog nupirkome trečią pigiausią daiktą sąraše,
kaip visi kiti,
nors būtent tai ir padarėme.
O Dieve.
Aš tave myliu...
Niki.
Žinau, kad pirštis vestuvių metu -
kiek banaloka.
Bet nuo tada, kai nusprendžiau pasipiršt,
kiekviena diena man atrodė lyg išdavystė.
Tu esi dvigubai nuostabesnė už tą,
kurią ir taip mylėčiau iki mirties.
Visas tas nuostabumo perteklius, kurio aš nev...
Jei būtų mano antrininkas,
tavo grožio pakaktų ir jam, iki kol bus gyvas.
Niki Niuman.
Ar...
Niki Niuman.
Dieve, Niki, negi ketini atsakyti „ne“?
Sveiki.
Ar aš ne laiku?
Atleiskit, kad įsiveržiau nekviesta.
- Aš skambinau. - Čia nėra ryšio.
- Tik atriume. - Čia yra atriumas?
Galiausiai paskambinau tau į darbą ir pakalbėjau su Džen.
Galėčiau pameluot, bet ta mergina žino tavo elektroninio pašto slaptažodį.
Ne.
Jai pakako padorumo apsimesti, jog ji tik spėlioja.
Tai kas gi atsitiko?
Taip. Atsitiko bėda.
Atšauktas Princesės ir Tailerio įvaikinimas.
Jau? Kodėl?
Niki, tie vaikai - sudėtingi,
ir ne visiems pakanka drąsos.
Dabar du vaikai sėdi mūsų kontoroje ir neturi kur dėtis.
Vaikų namai atgal priimti jų negali, lovos jau užimtos.
Todėl atlėkiau čia paklausti, gal galėtumėte paimti Princesę.
Kol kas laikinai, bet su galimybe ją pasilikti.
Antraip jie keliaus į dar vienus vaikų namus dievai žino kur,
ir taip neaišku kiek.
Tačiau mes prašome jūsų priimti vaiką, kurio galbūt negalėsit pasilikti.
Kodėl mes?
Nes jūs - atsidavę, nuoširdūs
ir namuose įsirengėte trečią miegamąjį.
Ir mes neturim kitos išeities.
Galim pasitarti?
Taip. Galit tartis visas 60 sekundžių. Žinoma.
Galim tiesiog čia pakalbėti?
- Taip. Eikite. - Mes tuoj.
- Šūdas. - Taigi.
- Ką jauti? - Pykinimą.
- Nuo blogumo ar gerumo? Ar... - Aš nežinau, Džeisonai.
Matyt, korsetas užveržė.
Gali būt, kad negalėsim jos pasilikti.
Ji sėdi kontoroje, Džeisonai.
- Viena. Vienutėlė. - Žinau.
Žinau.
Dievulėliau, negaliu mąstyti su tais bateliais.
Mes jau susitaikėme. Ir man baisu vėl grįžt atgal.
Žinau.
Taigi...
Eikš.
- Mes sutinkam. - Gerai. Lekiam.
- Karen, mes turim važiuoti. - Ką?
Dėl Princesės.
Sunku paaiškint, bet gali būti, kad mes ją įsivaikinsime.
Juokauji?
Atleisk man.
Neatsiprašinėk. Dieve mano, važiuok pas savo dukterį.
- Myliu tave. - Aš irgi tave myliu.
Greičiau.
- Taip, važiuokit. - Iki.
Atsiųsiu tau savo kalbą. Atleiskite.
- Sekite paskui. - Gerai.
Važiuok!
Rankinį!
- Gerai? - Taip.
Kaip vadinasi lapių grupė?
Nežinau, Džeisai. O kas?
Mes turim žinoti tokius dalykus.
Gali sužinoti?
Gerai.
Pavogei šampūnų iš viešbučio?
Žinoma, kad pavogiau šampūnų iš viešbučio. Mes juk dabar turim vaikų.
Gauja. Lapių gauja.
- Gauja? - Taip.
Tikrai?
Ar lapuočiai medžiai...
- Džeisai, kvėpuok. - Gerai.
Mes pasirengę.
Taip.
Gali pažiūrėt apie lapuočius?
Gerai.
Liūdna, kad praleisim kalbas.
Neabejoju, visi gražiai kalbės.
Čia turiu sąrašą tų,
kurie man įrodinėjo, kad mes niekada nesusituoksim.
Abigailė Terner.
Nebūtina visiems į ją žiūrėti. Ji žino, kas ji tokia.
Celestė Deivis. Štai taip.
Ketrin Merfi.
Taip, štai ji.
Senmergė? Gerai.
- Labas. - Labas.
- Viskas gerai? - Taip.
- Labas. - Sveiki.
Taigi, čia - Niki ir Džeisonas.
Jie nori pakviesti tave
šiek tiek pagyventi pas juos.
Gerai? Šaunuolė.
Eikš, Taileri. Eime.
Ne, širdele, nes...
Pameni? Taileris šiandien su tavim nevažiuos.
Bet mes su juo pasimatysim antradienį, gerai?
Gerai?
Apkabink Tailerį atsisveikindama.
Pasimatysim su juo antradienį.
Šaunuolė.
Mieloji. Ateik, širdele.
Gregai, gal galėtum?
Eikš, brangute. Ateik.
Suprantu, sunku.
- Eikš, Taileri. - Gal galite palaukti už durų?
- Taip. - Žinoma.
Ateik, Princese. Mieloji, prašau.
Viskas bus gerai. Turėsi geriausią...
Taip?
- Sveika, širdele. - Labas.
Labas. Sveika.
- Viskas gerai, mieloji. - Eime į mašiną?
- Eik, širdele. Viskas bus gerai. - Gerai.
Šaunuolė, žiūrėk.
Mūsų mašina - čia, žiūrėk.
Eime.
Šaunuolė.
Štai taip.
Gal galite pabūt kartu tik šįvakar,
o paskui visam gyvenimui.
Ne. Neturiu tam laiko.
Jūs - tėvai... kol kas.
Jūsų laukia darbas.
Jūs - skrydžio palydovai.
Ji stebi, ar viskas bus gerai.
Gerai?
Jūs puikiai susitvarkysite.
Ponios ir ponai,
prašau šiltai sutikite Karen ir Skotą.
Jie sušoks jaunavedžių šokį.
Pagal Skoto širdžiai brangią muziką.
- Pasiruošusi? - Taip.
Nekvailiok.
Lapių grupė vadinama gauja.
Ne, Džeisai. Prie to prieiti reikia organiškai.
Tvarka.
Namai namučiai.
Eime.
Lipam.
Viskas gerai, širdele?
Čia - mūsų namai.
Reikia paimt jos krepšį.
Taip.
Eime.
Kur mano raktai?
Niki.
- Niki. - Ką?
Gali prieiti?
Tiesiog paimk jos krepšį.
Ne, rimtai! Gali prieiti?
Kas?
O Dieve.
Gerai.
Ką darom?
Nežinau.
Paimk jį iš ten.
- Eikš, vyruti. Viskas gerai? - Labas.
- Ką tu čia veiki? - Ką tu čia veiki?
Kur Princesė?
- Ji - ten. - Ji stovi ten.
- Princese! - Taileri.
Negaliu patikėt, kad tu - čia.
- Ką darom? - Nežinau.
Dieve mano, Džeisai. Rimtai, ką daryti?
Nežinau. Jau klausei to, Niki, ir aš vis dar nežinau, girdi?
Gal veskimės jį pas save?
Negalim. Tai bus pagrobimas.
Mes jau jį pagrobėme.
Juk nežinojom, kad jis buvo bagažinėje.
Dabar žinom. Jei mes jį vesimės, bus pagrobimas.
Bet jei liksim vietoj...
Jei liksim stovėt vietoj, mūsų nesuims.
Juk supranti, kad likti stovėti vietoje - nekoks planas?
Skambink Penei.
„Dowdens“ įmonėje
sukursime jums tobulą virtuvę.
Demonstracinei produkcijai taikoma 50 proc. nuolaida,
taigi, dabar - pats metas skubėti į „Dowdens“.
„Dowdens“ - jūsų namai už namų ribų.
Taikomas sutarties minimumas. Susipažinkite su sąlygomis.
Taip. Ne, suprantu.
Gerai.
Didelis ačiū. Dėkoju.
- Ką pasakė? - Sakė,
kad jis gali pas mus pabūti šįvakar, o rytoj jie...
Atvažiuos jo paimti?
Greičiausiai, taip.
- Jie negali jo paimti. - Ak, Niki.
Ne. Taip negalima. Pažiūrėk į juos.
Taip, bet pas mus nėra pakankamai vietos.
Džeisai, liaukis.
Vos tik jį palikom, jis pabėgo ir valandą slėpėsi mašinos bagažinėje,
o dabar iki baltumo gniaužia sesės ranką.
Mažiausia, ko reikia šiam vaikui - tai atskiro kambario.
Pagaliau mes - šeima, Džeisai.
Ir turime tokia likti.
- O Dieve. - Kas?
Juk tu man pasipiršai.
Techniškai, ne iki galo.
Džeisonai.
Negaliu patikėt, kad pamiršau, jog piršaisi man.
Nieko tokio. Galėsim...
Mes dar prie to grįšime.
Manau, dabar turim svarbesnių reikalų.
- Aš prie to grįšiu, pažadu. - Galim ir palaukti.
Ne visi brangūs dalykai iš karto.
Iš kitos pusės, nebėra ko laukti.
Žinai, ką?
Manau, šįkart mums pavyks.
Taip? Aš - irgi.
Niki, man baisu.
Man - irgi.
Viskas gerai, širduk?
Išvertė Egidija Tučkuvienė