Úristen! Ez meg mi?
Jól van. Látni akarom, ahogy mindenki készülődik.
Már nem a 11.15-ös énem vagyok. Hanem a 11.28-as.
Ha ez nem tetszik, képzeljetek el 12 órakor!
Úgyhogy húzzatok bele! Lorna! Lorna!
Beszélj a fotóssal,
mert a gyepen a libákat fotózza,
és őket nem hívtuk meg,
de ha nem áll le, libás esküvő lesz, ami nem méltó hozzánk.
- Oké. - Oké? Oké.
Beszéltem a „póréval”.
Lekéstük a reggelit, de kaphatunk maradékot.
Úristen! Ez meg mit művel?
Rendes fodrász kellett volna.
A vőlegénye borbélyát bízta meg?
- Jó. Szerintem megvan. - Oké.
Hogy állunk?
Amy végzett.
A popsztár Sebnem Ferah és a nagy Levent Yuksel egyben.
Oké.
Fogalmam sincs, kik azok és miért vannak együtt.
Csak a fura frizurára tudok gondolni.
Az új téma legyen a jó frizura és a gyorsaság egyben! Jó?
Atyaég!
Egy esküvő olyan szuper!
Próbálkozások
Már mondtam, hogy abbahagyom az írást?
- Tényleg? - Tényleg.
Visszamegyek a pénzügybe.
Freddy! Freddy!
- Jössz egy szóra? - Jó.
Tudom, mit fogsz mondani.
„Bocs, Scott, de emlékszem, hogy 2011. június 18-án
szocialistának bélyegezted magad,
miután kimondtad, hogy a kapitalizmus, azaz a neofeudalizmus
nem kompatibilis a demokráciával.”
Nos, erre az a válaszom…
Ez az.
Jó van. Figyelj! Kapcsolati tanácsot kérek.
Én szingli vagyok,
és a nejemmel meg a pasijával jöttem.
Szóval tutira én vagyok a te embered.
Oké. Meg akarom kérni Nikki kezét.
Haver, ez király!
- Gratulálok! - De itt.
Mi? Itt, az esküvőn?
Igen. Nyilván nem szólnánk senkinek.
Hát, nem is tudom, öregem.
Lánykérés egy esküvőn?
Ez olyan, mint a gyilkosság egy temetésen.
Nem fog elsikkadni.
Szerinted kissé túlzás?
Hamvába holt ötlet.
- Igen. Talán igazad van. - Ja.
Oké, mennem kell. Gyantázásom lesz.
Maga szerint?
Pillanat! Halló?
Halló?
Itt nincs térerő?
Nem tudom. A wellnessre kikapcsoltam.
- Itt az is van? - Ja, a télikertnél.
- Az hol van? - A napozóterasznál.
Itt van… Nem. Oké. Elég!
De délután kettőig ki kell osztanom hat kitűzőt,
és nem akartam ezen stresszelni.
- Oké. - Te hogy haladsz?
- Hasítok. - Tényleg?
Már menedzser vagyok, kisujjból kirázom.
- Atyaég! Mennem kell. - Hová?
Ne feledd a gyűrűket!
Hé! Hagyja a libákat!
Nem, nem, nem, nem! Ne!
Aranyosak, de… Ez nem libás esküvő.
- Karen! Karen! - Mi van?
- Nem akar kijönni. - Miért?
Szerintem idekint kételkedni kezdene Scottban.
Mi? Miért?
Mert egy metroszexuális ficsúr, nem?
Nem, mármint…
Teljesen keresztbe teszi a lábát, át a térdén.
Igen. Pontosan.
- Kaz? - Még van egy kis időnk.
Kaz, bemehetek?
Jól nézek ki?
Hát persze!
Nem szeretem, ha sok ember néz.
Oké. De nem tanár vagy?
A gyerekek nem emberek.
Karen!
Gyönyörű vagy!
Mintha nem lennék önmagam.
Pedig te vagy az.
Ja, el is felejtettem. Kérdezték a zenét.
Ja, a mobilomról fog szólni.
Értem.
Az appban nincsenek reklámok?
Nem fogják elrontani a hangulatot?
Nem fizetek elő egyetlen estére.
- Jó. - Jézusom!
Most aztán önmagad vagy.
Nem a mezőn leszünk?
Nem. Azt mondta, változás történt, és tovább kell mennünk.
Figyu!
- Nikki! - Mi az?
- Láttad a lelkészt? - Nem…
- Nem rúgnám ki az ágyamból. Ja. - Éppen…
- Nem. - De ugye?
Aha. Rákattantál?
- Igen. Olyan dögös! - Tényleg?
A dolgozó pasi a gyengém.
Helló! Üdv! Szia! Freddy vagyok.
Elliot!
A vonaton maradt a zakóm.
Ja, meg az ingem is.
Elég messze van a vécétől.
Nem tudom, miért engem követnek.
Ez az! Itt egy ajtó.
- Nahát! - Hű!
- Kopogjak? - Igen. Ki ne hagyd!
- Uramisten! - Aha.
KÖSZÖNTÜNK A TITKOS KERTBEN
- A titkos kert. - Igen.
Jase, te…
Fogalmam se volt róla. Nem bizony.
- Helló! - Üdv! Helló!
- Jase! - Üdv!
Ó, Scott!
Milyen dögös!
- Nézzenek oda! - Csodaszép!
Ezek a mi hortenziáink?
Igen, de csak kölcsönbe.
Kedves fiú, de a növényekhez nem ért.
A szentségit! Mennyibe került ez?
Csak kérdezem.
Ericának van kedvenc könyve?
Helló!
Isten hozta önöket A titkos kertben.
Azt kell kérnem, hogy üljenek Scott oldalára…
- Oké. - …mert egy kicsit…
- túlsúlyos a másik oldal. - Tényleg?
- Oké. Jó. - Rendben.
Nagyon köszönöm.
- Hali! - Szia! Minden oké?
A titkos kert. Scott oldalára üljünk?
Nem fura a gyomra?
- Semmi bajom. - Csak nekem?
Jól vagy?
Nos? Visszakapjuk a hortenziákat?
Igen, vissza.
Nézd!
Te tudtál erről?
Nem igazán. A boltívet én csináltam, de…
Te… Atyaég!
Mi az? Csak egy sima boltív fából.
Jaj, nem bírom!
Az alapozóm ócska, és nagyon drága.
Azta!
Az első sírása 2012 óta.
- Mo Farah. - Ja, tényleg!
Szia!
Köszönöm.
Nincs mit.
Bár szerintem a regény
túlságosan leragadt a saját erkölcsi univerzumában, de…
Köszönöm.
Isten, az Atya, a Fiú és a Szentlélek színe előtt
azért gyűltünk össze, hogy tanúi legyünk
Karen Mary Newman
és Scott Excalibur Atalanta Filburt házasságának.
„Bármit szeretsz, szíved elszorul, és talán meg is szakad.
Ha biztosan sértetlenül akarod megőrizni, nem adhatod oda senkinek.”
Lehetne húzódzkodni a boltíven?
„Törhetetlen lesz.
Szeretni annyi, mint sebezhetővé válni.”
Gyönyörű volt. Csodásan írsz.
Ja, nem! Ezt nem…
Gyönyörű volt!
Azt hiszik, én írtam?
Meg szokás mondani, kitől idézel.
Hogy egymást szerethessük, először magunkat kell megszeretnünk.
Szereted, vigasztalod,
és másokat megtagadva
magadat megőrzöd neki, míg a halál el nem választ?
Igen.
Immár férj és feleség vagytok.
Köszönöm.
Hála Istennek! Mindjárt bepisilek.
Örülök, hogy tetszett, de könyvkiadást nem tervezek.
Ugye érti a szomorúság anatómiáját?
Ó, igen. Tudom, mi ríkat meg. Igen, igen, igen. Úgy van.
- Tudja, hogy az egyetlen férfi… - Mondja!
…aki nem okozott csalódást, az Jézus?
Igen. Mindegy, örülök, hogy beszéltünk.
Helló!
- Jól vagy, Shakespeare? - Igen, igen. Te is?
- Igen. - Csodaszép ceremónia volt, nem?
Ilyet nem szokás mondani,
de igen, az volt. Csodaszép.
Jó. Menjünk oda!
Hová? A fogadás arra van.
Gyere velem egy kicsit
a beszédek előtt!
- Nem gond? Jó. - Oké.
Ne maradjunk sokáig! El kell magyaráznom az ajándékot.
Nehogy azt higgye, a harmadik legolcsóbbat adjuk,
a többiekhez hasonlóan,
annak ellenére, hogy ez a helyzet.
Úristen!
Szeretlek…
Nikki!
És tudom, hogy a lánykérés egy esküvőn
egy kicsit hamvába „hullt” dolog.
De amióta rájöttem, hogy ezt kell tennem,
a napok olyan furák voltak, mintha elárultalak volna.
Ha fele ilyen elképesztő lennél,
akkor is szeretnélek életünk végéig.
És ez csak az elképesztőség maradéka…
Ha lenne itt belőlem még egy,
akkor neki is jutna belőle az ő élete végéig.
Nikki Newman!
Leszel…
Nikki Newman!
Úristen! Nikki, te nemet fogsz mondani?
Mi…
Helló!
Jókor jöttem?
Bocs, hogy magukra török.
- Próbáltam telefonálni. - Nincs térerő.
- Csak az átriumban. - Az is van?
Végül a munkahelyén beszéltem Jennel.
Az a lány tudja az e-mail-fiókja jelszavát.
Nem.
Ügyesen próbálta titkolni.
És mi történt?
Jól van… Oké. Nem semmi a dolgok állása.
Princess és Tyler elhelyezése meghiúsult.
Máris? Miért?
A gyerekekkel nem könnyű,
és nem mindenki bírja gyomorral.
Úgyhogy most két gyerek ül az irodában, akiknek nincs hová menniük.
A nevelőszülőkhöz nem mehetnek. Nincs már hely.
Ezért azt kérem, fogadják be Princesst!
Csak átmenetileg, de akár végleges szülők is lehetnek.
Mert ha nem, nevelőszülőkhöz megy, Isten tudja, hová,
és azzal csak a bajt kenegetjük.
Azt kérem, fogadják be úgy is, hogy esetleg nem tarthatják meg.
Hát, miért mi?
Mert szenvedélyesek és odaadók,
egy nap alatt felépítettek egy szobát.
És nincs túl sok alternatíva.
Oké. Van időnk?
Igen, úgy 60 másodpercük. Hogyne.
Jó, válthatnánk egy szót?
- Igen, menjenek csak! - Jó.
- Basszus! - Aha. Igen. Oké.
- Jól van. Mit érzel? - Hányingert.
- Ez jó vagy rossz? - Nem tudom, Jason.
Alakformáló alsóban még nehezebb.
Lehet, hogy meg se tarthatjuk.
Egy irodában csücsül, Jason.
- Egyedül. Egymagában. - Tudom. Tudom.
Tudom.
Úristen! Ebben a rohadt cipőben nem tudok gondolkodni.
Már továbbléptünk. Én félek visszalépni.
Tudom. Tudom.
Akkor…
Gyere!
- Vágjunk bele! - Jó. Gyerünk!
Oké.
- Karen, el kell mennünk. - Mi?
Princess miatt.
Bonyolult, de lehet, hogy megkapjuk.
Ez komoly?
Úgy sajnálom!
Nem, ne sajnáld! Úristen! Menjetek a lányotokért!
- Szeretlek. Jól van. - Én is.
Gyere, menjünk!
- Ja, menj már! - Szia!
Átküldöm a beszédet, jó? Bocs.
- Jöjjenek utánam! - Jó. Oké!
Jó! Oké! Indulj már, indulj!
A kézifék!
- Jól vagy? Jó. - Igen.
Mi az, ha sok róka van együtt?
Nem tudom, Jase. Miért?
Mert mostantól tudnunk kell ilyeneket.
Kikeresnéd nekem?
Jó, hogyne.
Te elloptad a pici samponokat a szállodából?
Persze hogy elloptam őket. Családosok lettünk.
Falka. Rókafalka.
- Falka? - Aha.
Biztos?
A lombhullató fák…
- Jase, nyugodj meg! - Igen? Oké. Rendben.
Készen állunk.
Igen. Igen.
Megnéznéd a lombhullató fákat?
Igen, persze.
Kár, hogy lemaradunk a beszédekről.
Biztos nagyon szépek.
Szóval van egy listám azokról,
akik ezt kifejezetten esélytelennek mondták.
„Abigail Turner.”
Igen. Nem kell odanézni. Ő tudja, kiről van szó.
„Celeste Davies.” Megvan.
„Catherine Murphy.”
Igen, ez az.
Nincs párod? Nem baj.
- Helló! - Szia!
- Minden oké? - Persze.
- Üdv! - Jó napot!
Ők itt Nikki és Jason,
és az a kérdés, szeretnél-e
egy rövid időre hozzájuk költözni.
Igen? Ügyes vagy!
Gyere, Tyler! Menjünk!
Édesem, nem, mert…
Emlékszel? Tyler ma nem megy veled.
De kedden találkoztok. Jó?
Oké?
Öleld meg Tylert,
és kedden megint találkoztok.
Jól van.
Jól van. Gyere, drágám!
Gregg, segítenél?
Gyere, kicsim! Gyere!
Tudom, hogy nehéz.
- Gyere, Tyler! - Kaphatnánk egy percet?
- Igen. - Persze.
Princess! Ne csináld, drágám!
Nem lesz semmi baj. Nagyon szuper lesz a…
Tényleg?
- Szervusz! - Szia!
Szia! Hali!
- Semmi baj, kicsim. - Beszállsz a kocsiba? Igen?
- Menj csak! Nem lesz semmi baj. - Jól van.
Ügyes vagy! Nézd!
Ez az. Oda parkoltam, nézd!
Gyere!
Ügyes vagy!
Ez az.
Nem jönne át hozzánk csak ma éjszakára,
hogy utána örökre ott maradjon?
Nem, nem. Erre nincs időnk.
Maguk szülők… egyelőre.
Dolguk van.
Maguk a légiutas-kísérők.
Figyel, hogy minden rendben van-e.
Jó?
Nagyon ügyes lesz.
Hölgyeim és uraim,
nagy tapsot kérek Karennek és Scottnak
az első táncukhoz!
A zene igen közel áll Scott szívéhez.
- Készen állsz? - Igen.
Ne butáskodj! Gyere!
Sok róka együtt egy falka.
Ne, Jase! Nem kell erőlködnöd.
Jól van.
Otthon, édes otthon.
Vágjunk bele!
Gyere!
Jól vagy, drágám?
Nos, itt lakunk.
Kell a cucca.
Ja, igen.
Gyere!
Mindjárt megkeresem a kulcsomat.
Nikki!
- Nikki! - Mi az?
Ide tudnál jönni?
Hozd a táskáját!
Nem viccelek! Nem jönnél ide?
Mi az?
Uramisten!
Oké.
Most mit csináljunk?
Nem tudom.
Szedd ki onnan!
- Gyere, kisöreg! Jól vagy? - Helló!
- Mit keresel ott? - Mit keresel ott, mi?
Hol van Princess?
- Ott van. - Ott.
- Princess! - Tyler!
Nem is igaz, hogy itt vagy!
- Mihez kezdünk? - Nem tudom.
Úristen! Komolyan. Most mi lesz?
Nem tudom. Már kérdezted, és fogalmam sincs. Jó?
Ne vigyük be a házba?
Nem lehet. Az gyerekrablás.
- Már elraboltuk. - Nem is…
Nem, mert nem tudtunk róla.
Ha elvisszük innen, az gyerekrablás.
De ha maradunk…
Ha maradunk, nem csuknak le.
Ez nem így működik, tudod? Ez nem jó terv.
Hívd fel Pennyt!
A Dowdens Konyha
teljesen berendezi konyháját, akár a nulláról.
Most mindent féláron adunk.
Irány a Dowdens!
Dowdens. Otthon az otthontól távol.
A tájékoztatás nem teljes körű.
Aha. Nem, nem, értem.
Jó.
Köszönöm. Kösz.
- Mit mondtak? - Azt, hogy
éjszakára maradhat, és holnap…
Eljönnek érte.
Talán. Igen. Igen.
- Nem vihetik el. - Ó, Nikki!
Nem. Nem tehetik. Nézd meg őket!
Igen, de még most sincs elég hely.
Jase, kérlek!
Magára hagytuk, erre megszökött, és egy órát töltött a csomagtartóban.
Most pedig úgy szorítja a testvére kezét, hogy majd eltöri az ujjait.
Az a gyerek nem akar egyedül lenni.
Végre megvan a családunk, Jase.
Már csak meg kell tartanunk.
- Uramisten! - Mi az?
Megkérted a kezemet.
Igen, hát… addig nem jutottam el.
Jason!
El se hiszem, hogy elfelejtettem!
Nem baj. Majd…
Visszatérünk rá.
Azt hiszem… most van fontosabb dolgunk.
- Majd visszatérek rá. Ígérem. - Igen. Jó. Várhatunk.
Egyszerre elég egy drága dolog.
De ha jobban belegondolok, már eleget vártunk.
Tudod, mi van?
Szerintem menni fog.
Igen? Szerintem is.
Nikki, félek.
Aha. Én is.
Minden oké, drágám?
A feliratot fordította: Basch Erzsébet