Ach bože. Co se děje?
Opravdu se musíte začít oblíkat.
Tohle už není Nikki v 11:15, tohle je Nikki v 11:28.
Představte si, jaká bude ve 12:00.
Tak se snažte. Lorno, Lorno.
Promluv si s fotografem, protože fotí husy na trávníku,
ačkoli ke svatbě nepatří.
Máme na víc než na svatbu s husí tematikou.
- Dobře. - Jo? Tak jo.
Mluvila jsem s realizátorem.
Propásly jsme snídani, ale dal mi zbylý párky.
Ach bože. Co to dělá?
Měla si zaplatit někoho pořádnýho.
Kdo používá holiče svýho snoubence?
- Dobře. Takhle nějak. - Tak.
Jak to jde?
Amy už je hotová.
Je to střet popové hvězdy Sebnem Ferah a velkého Leventa Yuksela.
Tak jo.
Nevím, kdo to je a proč se střetávají.
Můžu jen říct, že mají divný vlasy.
Jako nové téma zkusíme střet hezkýho a rychlýho účesu. Jo?
Bože.
Svatby jsou zábava.
Už jsem ti řekl, že končím se psaním?
- Ano? - Jo.
Vrátím se k finančnictví.
Freddy.
- Máš chvilku? - Jo.
Vím, co řekneš.
„ Promiň, Scotte. Neříkal jsi 18. června 2011, že jsi socialista?
Poté, cos zjistil, že je kapitalismus, nebo spíš neofeudalismus,
neslučitelný s demokracií.“
Na to bych odpověděl…
Jo.
Hele, potřebuju trochu poradit se vztahem.
Jsem nezadaný a na svatbě se svou ženou a jejím přítelem.
Takže jsem určitě ten pravý.
Přemýšlím, že Nikki požádám o ruku.
Kámo. To je skvělý.
- Gratuluju. - Tady.
Tady na svatbě?
Jo. Nikomu bychom o tom neřekli.
Já nevím.
Žádost o ruku na svatbě je jako vražda na pohřbu.
- Upoutá to pozornost. - Bude to moc?
Jako pěst na oko.
- Jo, asi máš pravdu. - Jo.
Už musím. Mám depilaci.
Co myslíte?
Moment. Haló?
Haló?
- Máš tady signál? - Nevím. V lázních jsem si vypnul telefon.
- Jsou tu lázně? - U skleníku.
- Je tu skleník? - Za terasou.
Je tu… Ne. Už dost.
Do 14:00 musím rozdat šest korsáží a nechtěl jsem z toho být ve stresu.
- Dobře. - Co děláš ty?
- Dobrý. - Jo?
Jsem manažerka, tak v tom umím chodit.
- Ach bože. Už musím. - Kam?
Nezapomeň prsteny.
Hej! Už žádný husy.
Ne. Žádný husy. Jsou krásný. Ale ke svatbě nepatří.
- Karen. - Co se děje?
- Nechce jít ven. - Proč?
Myslíme si, že má pochybnosti o Scottovi.
Cože? Proč?
Depiluje se a je trochu metrosexuál.
Ne, teda…
Takovej ten typ, co si dá nohu přes nohu.
Jo. Přesně.
- Kaz? - Ještě máme dost času.
Kaz, pusť mě tam.
Vypadám dobře?
Jasně že jo.
Nemám ráda, když na mě zírá moc lidí.
Chápu. Ale jsi učitelka.
Děti nejsou lidi.
Karen.
Vypadáš nádherně.
Tohle ani nejsem já.
Ne, jsi to ty.
Vlastně. Ptají se na hudbu.
Pustím to z telefonu.
Jasně.
Nejsou v té aplikaci reklamy?
Nespustí se a nezkazí atmosféru?
Nezaplatím premium kvůli jednomu večeru.
- Jo. - Ježiš.
Určitě jsi to ty.
Nebude to na louce?
Ne, prý změna plánu. Máme pokračovat rovně.
Poslyš.
- Nikki. - Co?
- Vidělas faráře? - Mů…
- Je strašně sexy. - Já jsem…
- Ne. - Že jo?
Jo, líbí se ti?
- Je namakanej. - Fakt?
Má super práci.
Dobrý den. Freddy.
Elliot.
Nechal jsem sako ve vlaku.
I košili.
- Je to tak daleko od toalet. - Nevím, proč jdou všichni za mnou.
Tady. Jsou tu dveře.
- Teda. - Jé.
- Zaklepeme? - Jo. Vždycky klepej.
- Ach bože. - Jo.
Vítejte v Tajné zahradě
- Je to Tajná zahrada. - Jo.
Jasi, tys…
Ne. Nic o tom nevím.
- Nazdar. - Zdravím.
- Jasi. - Dobrý den.
Ten Scott.
Nazdar elegáne.
- Koukej. - To je nádhera.
Nejsou to naše hortenzie?
Jo, jsou vypůjčený.
Je to hodnej chlap, ale kytkám nerozumí.
Páni. Kolik tohle všechno stálo?
Jen otázečka.
Má Erica nějakou oblíbenou knihu?
Dobrý den.
Vítejte v Tajné zahradě. Sedněte si prosím na Scottovu stranu.
- Dobře. - Je to trochu…
- …nevyrovnané, co se hostů týká. - Vážně?
- Tak jo. - Dobře.
Děkuji.
- Ahoj. - Čau. Jak je?
Tajná zahrada. Sedíme na Scottově straně?
Nesvírá se vám žaludek?
- V pořádku. - Takže jen mně?
Jsi v pohodě?
Tak jak? Vrátí nám ty hortenzie?
Jo, vrátí.
Hele.
Tys o tomhle věděl?
Ani ne. Teda, postavil jsem ten oblouk, ale…
Ty… Bože.
Co? Je to jen jednoduchý dřevěný oblouk.
Ale ne, to nesmím.
Tenhle korektor stojí majlant.
První slzy od roku 2012.
- Mo Farah. - Jasně.
Ahoj.
Díky.
Jasně.
Jako dílo mi připadá moc uzavřená ve vlastním morálním světě, ale…
Díky.
Sešli jsme se v přítomnosti Boha, Otce, Syna i Ducha svatého,
abychom se zúčastnili uzavření manželství
mezi Karen Mary Newmanovou
a Scottem Excaliburem Atalantou Filburtem.
„Milujte cokoli, a vaše srdce se bude určitě trápit a nejspíš bude zlomeno.
Chcete-li si je zachovat nedotčené, nesmíte je dát nikomu.“
- Dalo by se na tom oblouku cvičit? - „Ale stane se nezlomitelným.
Milovat znamená být zranitelný.“
To bylo krásné. Píšeš dobře.
Ale ne. Já ne…
Skvělé.
- Myslí si, že jsem to psal? - Měls říct, kdo to napsal.
Abychom mohli milovat, musíme nejdřív milovat sami sebe.
Slibuješ, že jí zachováš lásku, úctu
a věrnost
a zůstaneš s ní, dokud vás smrt nerozdělí?
Ano.
Prohlašuji váš sňatek za uzavřený.
Děkujeme.
Díky bohu. Musím čůrat.
Jsem rád, že se vám to líbilo, ale vydat to neplánuju.
Rozumíte anatomii smutku.
Ano, rozumím mu.
- Víte, že jediný muž… - Ano?
…který mě nikdy nezklamal, je Ježíš?
Jo. Rád jsem si popovídal.
Ahoj.
- Jsi v pořádku, ty Shakespeare? - Jo. A ty?
- Jo. - Hezký obřad, že?
Po obřadu nikdo neřekne nic jinýho,
ale ano, byl pěkný.
Pojďme tamhle.
- Kam jdeme? Hostina bude tam. - Neprojdeme se chvilku před proslovama?
- Můžeme? - Dobře.
Ale ne na dlouho. Musím vysvětlit ten svatební dar.
Aby si nemyslela, že jsme koupili třetí nejlevnější věc na seznamu,
ačkoli přesně to jsme udělali.
Ach bože.
Miluju tě…
Nikki.
A vím, že žádat o ruku na svatbě, je trochu jako pěst.
Když jsem si uvědomil, že bych to měl udělat
a neudělal jsem to, cítil jsem se divně a jako zrádce.
Jsi dvakrát úžasnější, než potřebuju, abych tě po zbytek života miloval.
Tohle je zbytková úžasnost, co já…
Kdybych tu byl ještě jednou,
tak by tě ten druhý mohl taky milovat celý život.
Nikki Newmanová.
Vezmeš…
Nikki Newmanová.
Ach bože. Nikki, řekneš ne?
Co…
Dobrý den.
Jdu nevhod?
- Promiňte, že ruším. Volala jsem. - Není tu signál.
- Jen v atriu. - Je tu atrium?
Zavolala jsem Jen do vaší práce.
Nebudu lhát, zná vaše heslo na mail.
- Ne. - Ze slušnosti dělala, že ho uhodla.
Co se děje?
Dobře… Vyvstala situace.
Padlo umístění pro Princeznu a Tylera.
Už? Jak to?
Nikki, jsou to náročné děti a ne každý na ten zápas má.
Teď máme v kanceláři dvě děti bez umístění.
U pěstounů už jsou jiné děti.
Tak se chci zeptat, jestli si vezmete Princeznu.
Zatím dočasně, ale u vás vidím šanci na trvalé umístění.
Jinak půjde do další pěstounské péče a to bude jen odsouvání problému.
Chceme, abyste si vzali dítě, které vám možná nezůstane.
No, proč my?
Jste zapálení a odhodlaní a za den jste doma postavili další pokoj.
A nemáme moc jiných možností.
- Tak můžeme popřemýšlet? - Ano. Následujících 60 vteřin.
Promluvíme si o tom.
- Jen jděte. - Dobře.
- Sakra. - Tak jo.
- Dobře. Jak se cítíš? - Strašně.
- Strašně dobře, nebo špatně… - Nevím.
Škrtí mě kalhotky.
Možná nám ji nenechají.
Sedí v kanceláři, Jasone.
- Sama. Bez nikoho. - Já vím.
Já vím.
Ach bože. V těchhle botách mi to nemyslí.
Už jsme jinde. Bojím se k tomu vracet.
To vím.
Tak…
Pojď.
- Uděláme to. - Jo, dobře. Jdeme.
Dobře.
- Karen. Musíme už jít. - Cože?
Jde o Princeznu.
Je to složitý, ale možná nám ji dají.
Děláš si legraci.
Promiň.
Neomlouvej se. Ach bože. Běž pro svoji dceru.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Jdeme.
- Jdi. - Tak zatím.
Ten proslov pošlu. Promiň.
- Za mnou. - Dobře.
- Dobře! Jeď! - Jasone, ruční brzda!
- Dobrý? - Jo.
Jak se říká skupině lišek?
To nevím, Jasi. Proč?
To bychom teď měli vědět.
Najdeš mi to?
Jo, dobře.
Ukradlas ty šamponky z hotelu?
Jasně, že ukradla. Máme teď rodinu.
Je to smečka. Smečka lišek.
- Smečka? - Jo.
Určitě?
Opadavé stromy jsou ty…
- Jasi, dýchej. - Jo? Dobře.
Jsme připravení.
Jo.
- Najdeš mi ty opadavý stromy? - Jo, dobře.
Škoda že neuslyšíme proslovy.
Určitě jsou krásný.
Mám tu seznam lidí,
kteří řekli, že se tohle nikdy nestane.
„Abigail Turnerová.“
Nemusíme se na ni dívat. Ona ví, že jde o ni.
„Celeste Daviesová.“ Tak prosím.
„Catherine Murphyová.“
No prosím.
Sama? Dobře.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- V pořádku? - Jo.
- Dobrý. - Dobrý.
Tohle jsou Nikki a Jason
a chtějí vědět, jestli bys nešla na chvíli k nim.
Jo? Hodná holka.
No tak, Tylere. Jdeme.
Ne, zlatíčko, protože…
Pamatuješ, Tyler s tebou dnes nejde.
Ale uvidíme ho v úterý. Dobře?
Jo?
Tak Tylera pořádně obejmi
a uvidíme ho v úterý.
Hodná holka.
Dobře, drahoušku. Pojď jsem.
Greggu, nemůžeš…
Pojď, zlato. No tak. Vím, že je to těžké.
- Pojď, Tylere. - Dáte nám chvilku?
- Ano. - Samozřejmě.
Princezno. Drahoušku, prosím.
Bude to v pořádku. Budeš mít ty nejlepší…
Jo?
- Zlato. - Ahoj.
Ahoj.
- Je to v pořádku. - Půjdeš do auta?
- Jdi. Bude to fajn. - Dobrý.
Hodná holka. Podívej.
Tamhle parkujeme. Koukni.
Jdeme.
Hodná holka.
Šup tam.
Nechcete k nám dnes jít přespat
a potom navždycky?
Ne. Na to nemám čas.
Jste rodiče… prozatím.
Máte tu práci.
Jste jako letušky. Ona se dívá, jestli je všechno v pořádku.
Dobře?
Budete skvělí.
Dámy a pánové,
ukažme lásku a přízeň Karen a Scottovi při prvním manželském tanci.
Na Scottovu oblíbenou hudbu.
- Připravená? - Jo.
Neblázni. No tak.
- Skupině lišek se říká smečka. - Ne, Jasi. Netlač na pilu.
Tak jo.
Sladký domov.
Jdeme na to.
Tak pojď.
Jsi v pořádku, zlato?
Tady bydlíme.
Musíme jí vzít tašku.
No jo.
Pojď.
Jen musím najít klíče.
Nikki.
- Nikki. - Co je?
- Pojď sem. - Prostě vezmi tu tašku.
Ne, vážně! Pojď sem.
Co je?
Ach bože.
Tak jo.
Co budeme dělat?
To nevím.
Vyndej ho.
- Pojď. Jsi v pořádku? - Ahoj.
- Co tam děláš? - Co děláš?
Kde je Princezna?
- Tamhle. - Je tam.
- Princezno! - Tylere.
Neuvěřitelný, že jsi tu.
- Co teď? - Nevím.
Bože. Jasi. Co budeme dělat?
Nevím. Teď ses ptala, Nikki, a pořád nevím.
Vezmeme ho dovnitř?
To nemůžeme. To je únos.
- Už jsme ho unesli. - Ne, to…
Neunesli. Nevěděli jsme to. Teď to víme. Vzít ho domů je únos.
Ale když se nepohneme,
tak nás nezatknou.
To přece není žádný plán. Jen tak stát.
Zavolej Penny.
V Dowdens Kitchens vám vyrobíme skvělou kuchyni na míru.
S až 50% slevou na vystavované zboží
je teď nejlepší čas na to, zajít do Dowdens.
Dowdens, váš domov mimo domov.
Minimální smlouva. Podrobnosti v podmínkách.
Ne, já tomu rozumím.
Dobře.
Mockrát děkuji. Díky.
- Co říkali? - Říkali,
že tu dnes může zůstat a zítra…
Pro něj přijedou.
Nejspíš, jo.
- To nemůžou. - Nikki.
Ne. Nemůžou. Koukni na ně.
Jo, ale nemáme dost místa.
Jasi, prosím.
Nechali jsme ho tam, on utekl a hodinu se schovával v kufru auta.
Teď ji drží za ruku tak silně, až mu zbělaly klouby.
Jestli něco nechce, tak je to vlastní prostor.
Konečně máme rodinu, Jasi.
Jen si ji teď musíme udržet.
- Ach bože. - Co?
Požádals mě o ruku.
No, technicky jsem se k tomu ani nedostal.
Jasone.
- Neuvěřitelný. Já na to zapomněla. - To je dobrý. Můžeme…
Vrátíme se k tomu pak.
Máme teď na práci důležitější věci.
- Vrátím se k tomu. Slibuju. - Jo. Počkáme.
Jedna drahá věc po druhé, ne?
Když o tom tak přemýšlím, už jsme čekali dost dlouho.
Víš co?
Myslím, že to dáme.
Jo? Já taky.
Nikki, bojím se.
Jo. Já taky.
V pořádku, zlato?
Překlad titulků: Veronika Ageiwa