- Vymyslela jsi už Kareninu rozlučku? - Asi jo.
Ale je to těžký, bojím se číst maily.
- Nechci vidět špatný zprávy o dětech… - Jo.
- Co uděláš pro Scotta? - Sraz v hospodě.
- To je všechno? - No…
Jasi.
V čem je to jiný než normální slezina v hospodě?
- Přijde Scott. - Jasone.
Je to divný, ne? Já mu za svědka jít nechtěl.
Znám ho jen 18 měsíců.
Moc kámošů nemá, co?
Očividně ne.
To má za to, že to vyslovuje „čorito“.
Dal mi seznam tří lidí, co chce pozvat.
Jeden z nich je jeho holič.
Nevěděl, kdo Scott je. Popsal jsem mu jeho hlavu zezadu.
Opravdu.
Haló?
Ano.
Dobře. Ano.
Ach bože!
Jasone!
- Koukni. - Dobře. Děkuju. Nashle.
Nemůžu tomu uvěřit! Povýšili mě!
Povýšili mě!
- Co? - Děti nám nedali.
Musíš jít.
- Promluvíme si. - Ne.
- Znamená to… - Nic to neznamená.
Nejsou v tom žádný city. Jsou to jen…
Jsou to jen atomy.
Ty atomy byly v určitý poloze
a pak se přesunuly a byly v jiný poloze.
Na sobě. Ale jsou to jen atomy.
Nepřisuzuj atomům pocity.
Fajn.
- Co to děláš? - Jdu na záchod.
- Freddy. - Jinak prasknu.
- Ať tě Lauren nevidí. - Jo.
- Tati! - Do pr…
Ahoj miláčku.
Jak dlouho už tu stojíme?
Asi čtyři minuty.
Vážně? Připadá mi to delší.
Já vím.
Před pěti minutama nám bylo líp.
Jo.
Na světě je hodně jiných dětí, Nikki.
Jo.
Nepřipadaly ti ale jako ty pravý?
- Vidíš je tam? - Koho?
Nevidíš je? Tam.
- Tady? - V dálce. Naše děti. Hele.
Ty je nevidíš?
Ne.
To proto, že jsi tak malá.
- Tak proto? - Jo.
Nevidíš za horizont.
Podívej.
Už je vidíš?
- Jo. Vidím. - Jo? Copak jim říkáš?
- Jsou moc roztomilé. - Hezké, že?
Jo.
Tady nahoře se mi líbí.
Nechceš mě nosit celý den?
- Ne. - Proč ne?
- Jsi těžší, než vypadáš. - Drzoune.
- Hej. - Co?
- Manažerko. - Já vím!
- Jo. - Tak hele.
Pojď, tvá nejlepší manažerská póza.
- Brnkačka. - Jo.
- Dobře. - Jasi, je fakt dobrá.
Ne. Jsi jak na diskotéce. Je to jak z Horečky sobotní noci.
Věř mi.
- No? - Jsem manažer už 6 týdnů.
- Umíš to. - Nějak takhle.
- Tak. - Otočka.
Teď ty. Skoro. Můžeme?
Jo.
Jsi připravená.
Můžeš se do toho pustit.
VSTUPTE OTEVŘENO
Prosím.
Díky.
Kam jsi šla?
K mámě.
Hele, promiň. Prostě jsem se na to necítila.
Takže vyučování skončilo, slečno Newmanová?
- No, nemělo se to stát. - Nic se nestalo.
Končíme románek, co ani nezačal.
- Dostaneš se z toho? - No…
Aspoň mám tvoje obrázky všude po bytě.
To pomůže.
Ale je to škoda.
Už jsem se rozhodl, že si to kvůli tobě rozházím u rodičů.
Na druhou stranu
mám pocit, že Raina dostane dobrý vysvědčení.
Ne, Devene.
Tohle já nedělám.
A má ještě pár restíků, takže…
Ahoj.
Scotte?
ŠABLONA [DATUM] SE MI ZMĚNIL ŽIVOT.
KAREN JSEM POTKAL V [MÍSTO], KDE JSME [ČINNOST].
MILUJU TVŮJ ÚSMĚV [3 POLOŽKY].
Kaz?
Na co jsi chtěla alibi? O co šlo?
To nic. Bylo to jen nedorozumění.
Ale Karen, s kým jsi to nedorozumění měla?
Co to je?
Přemýšlela jsem, co by Erica nesnášela, a přišla na to, co by se líbilo tobě.
Bude tam bar?
Ach bože.
- Ach bože. To je super! - Jo!
- Ty krásko! - Jo.
Dobrý den. Pracujete tu?
Tohle jsi měla v plánu?
Ano, mami! Bude se jí to líbit!
- Dobře. Jestli jsi to tak chtěla. - Jo.
Za nás jsme popíjely sherry a poplakaly si.
Tak tady mi určitě nikdo nestrčí ruku za blůzku.
Taková ztráta času.
- Hlídání kvůli tomuhle? - Já šla na depilaci.
Aspoň budeš aerodynamičtější.
Prosím.
- Od kdy děláš holiče, Yusufe? - V Turecku osm let.
A tady čtyři roky. Hrozný.
Vážně?
Tak jo.
Díky, žes přišel.
Chtěl jsem přijít. Doma je to hrozný.
Kolikátka to je?
- Asi čtyřka. - Ale ne.
Tvoje hlava vypadá jako velká dýně.
Tak jo. Přinesu pár panáků.
Aspoň si sundejte kabáty. Sakra, chlapi.
Dobrý den. Můžu dostat čtyři panáky tequily, prosím?
Haló? Ne. Počkej.
Počkej.
- Jo. - Ahoj zlato.
- Pomoz mi. - Co je?
No, udělal jsem to po svém, a mělo to být po tvém.
Je to ta nejhorší rozlučka a Scott vypadá naštvaně.
A co s tím mám dělat?
Nemůžeme jít někam místo vás?
- Ne! - No tak.
- Kde teď jste? - Na motokárách.
Motokáry! Super.
Rád bych… A kam jdete potom?
Do graffiti dílny.
Nemůžeme tam jít my?
Ne! Chceme dělat graffiti.
Nejdřív máte motokáry a pak graffiti.
Z toho vás budou bolet paže.
Fajn. Ale platíš ty graffiti.
- A další kolo tady. - Jo.
- Díky, Nikki. Miluju tě. - Je to pro 11 lidí.
To je trochu moc, ale…
Tak čau.
Dobře. Připravené?
- Jo! - Jo? Jdeme na to!
Jdeme.
Pojďte.
Jdeme.
Závodnice, start na zelenou.
Jsi připravená, mami?
Soustředím se, zlato!
Dobře.
Proč se tváříš tak divně?
O nic nejde.
Fajn.
- Spala jsem s Freddym. - Co? Proč?
Nechci o tom mluvit.
Erico, co…
- Hej, Nikki. - Co?
- Přemýšlím, že tu svatbu zruším. - Cože?
Karen!
Počkejte!
Graffiti? To je jazyk strádajících.
Stojí to 69 liber na osobu, takže tihle nestrádají.
Díky, žes přišel, tati.
Podle mámy mám dělat denně něco novýho, takže když se přidám, nemusím jíst musaku.
To je přístup.
Ach bože.
Je to super!
Co blbneš?
Není to, jak myslíš. Spala jsem s ním jako s otcem, ne s mužem.
Proč chceš zrušit svatbu?
- Cože? - Nevím!
Ty rušíš svatbu?
Rušíš svatbu? Můžu se převlíct?
- Ne! - Kvůli Devenovi?
Vůbec ne!
- Kdo je Deven? - Start!
Ach bože! Už zase?
Sakra!
Dnešní téma je láska.
Nezapomeňte sledovat své vášně
a svobodně se vyjádřete.
Ale taky prosím nezapomínejte vracet víčka na spreje.
Moc nad tím přemýšlíš.
Musíš na to jít spontánně.
Naslouchej instinktu.
- Nepřemýšlej. - Nepřemýšlej.
Teda, to vypadá slibně, Johne.
Zlepšuje se to, Jasone.
Pohled na Grasmere z kopce Loughrigg.
Vylezeš od Castlerigg a vyhneš se mlze.
Jak to jde, tati?
Nejde mi to.
- Nepovedlo se to. - Co to je?
Harry a Meghan.
Musím ti něco říct.
Tak povídej.
Ne, o nic nejde.
Tak jo. Dobrej pokec.
Karen!
- Co děláš? - Mluv se mnou.
- Zastav! - Cože? Ne!
Karen, zastav!
Ne!
- Zastav, Karen! - Co to děláš?
Hned zastav, Kare…
- Hej. - Co se děje?
- Našla jsem jeho svatební sliby. - A?
Byly podle šablony.
Dobře.
To je v pořádku. Píše to tak hodně lidí.
Pár krásných slov, co chce slyšet každá žena?
„[Datum] se mi změnil život.“
Je přece spisovatel.
Ale ne moc dobrý.
Jo. Ale o to přece jde.
Myslí si, že je dobrý.
Jak může bez sebereflexe pochopit mě?
Pozor!
- Bože! - Co se děje?
Půjdeme se někam napít.
- Konečně. - Díky bohu.
Tak jdeme.
Ne! To není v plánu.
Nebylo to v e-mailu!
To je satira?
Ne. Jen jednorožec v klobouku.
Nazdar. V pohodě?
Jo.
Ne. Vlastně ne.
Já…
…spal jsem s Ericou.
A teď nevím, co s Harper.
- Jasně. - Jo.
- A co chceš dělat? - Nevím.
Je skvělá, ale není moje žena.
Dej jí přáníčko s touhle větou.
Promiň.
Promiň. Pokračuj.
Vážně. Možná že časem bychom se někam posunuli.
Freddy, nechceš to někam posunout,
abys od ženy a dětí neodcházel zbytečně?
Jako že ji nemiluju?
Nemiluješ. Ne. Nemyslím si, že tohle je láska.
- Tak co je láska? - Nevím, ale tohle ne.
Je to klid.
Jako když zvuk,
který sis neuvědomoval, najednou přestane.
A pak je vteřina krásnýho klidu.
Jo? To je ono.
Ale pořád.
Nebo jsem sjetej těma sprejema.
Takže tohle je ono? Klid?
Ne.
Nevím, kde končím já a začíná ona.
Nevyšlo to přesně tak, jak jsem chtěl.
Chceš si promluvit? Nebo…
Ne, jen si to musím promyslet.
Dobře.
Bude to trvat dýl než týden?
Protože to má být ta svatba…
Já nevím, Nikki.
Někdy vidíš jasnou hvězdu líp, když se podíváš trochu stranou.
Scott je přesně takový.
Jen se kouknu na chvíli stranou a pak se rychle podívám zpátky
a všechno uvidím.
- Náramek v pořádku. - Dobře.
- Náramek? - Jdeme do hospody.
Dobrý.
- Nazdar! - Díky.
Poslední měsíce byly fakt skvělý.
Jsi vážně úžasná a odvážná žena.
Žiješ tak směle a neohroženě.
A když se směješ, je to jako…
Jestli se chceš rozejít, tak prostě…
Mluvíš už hrozně dlouho.
Tak jo.
Dobře. No,
myslím si, že by bylo nejlepší se rozejít.
- Doufám, že… - Dobře.
…nejsi naštvaná.
Očividně ne.
Neviděls Scotta?
- Co? - Neviděls Scotta?
Ne.
Kaz?
Lepí to.
Snažím se si to všechno zrekapitulovat.
Jo?
Ale nejde to.
Možná to přijde nečekaně.
- Jo. - Jo. Pojď ke mně.
Jak se cítíš s Jasonem?
Já nevím, Kaz.
No tak.
Mám v hlavě takový zmatek.
Ze všeho.
Trvalo mi tři měsíce, než jsem koupila tyhle boty.
Šla jsem do obchodu sedmkrát.
Spřátelila jsem se s prodavačkou a šla na její koncert.
O každým rozhodnutí pochybuju.
Pořád se mi v hlavě honí otázky.
Ale ne když jsem s ním.
Když jsem ho potkala…
Všechny ty otázky zmizely.
Teď už si to bez něj ani neumím představit.
Kdyby tu Scott nebyl…
Jak bych se cítila?
To nevím, Kaz.
Sklenku bílýho.
To je Lauren. Je jí devět.
Ach bože. Podívejme se.
Jsou tak roztomilí.
Já vím.
Rostou tak pomalu.
Neviděly jste Karen?
- Karen. - Ne.
ODMÍTNOUT
Scotte.
Scotte?
Scotte, jsi doma?
Ach bože, ne.
Ach bože.
Bože.
Ježiši Kriste.
Byla v krabici v garáži.
Promiň, hledal jsem všude.
Co?
TAJNÁ ZAHRADA
Tys neodešel?
Ne.
Ne. Jsem tady.
Pojď ke mně.
Všechno v pořádku?
Jo.
Dneska byl ve všem takový zmatek.
Ten klid je krásný.
Hele…
Díky, žes vydržela…
Však víš, tohle všechno.
Co tím myslíš?
Já vím, že se nezamlouvám každému.
To neříkej.
Kaz, na mojí rozlučce byli tři lidi.
Možná mi moc nejde sebereflexe, ale počítat umím.
Dobrý. Chápu to.
- Většina lidí mě nebere vážně. - Ty…
Jsem domýšlivý.
Používám okázalá slova, když to není efektivní.
Ale když se podívám na tebe…
…říkám si, že to nemůže být tak zlé,
když jsi se mnou.
Vím, jaké mám štěstí.
V poslední době jsem dělala špatná rozhodnutí
- a musíme si o tom promluvit. - Nemusíš… To…
Bylo by to irelevantní.
Co to znamená?
- Dobrý? - Jo, je doma.
- Co udělá? - Já nevím, Jasi.
Dneska jsem já byla Karen a ona byla mnou.
Musím k ní začít být hodnější,
protože to je o moc těžší, než to vypadá.
Jsme v pohodě?
Jo.
Ne.
Ale budeme.
Jako vždycky.
Jo. Jako vždycky.
Zvedneš mě ještě, prosím?
Tak pojď.
- Takovej klid. - Jo.
Ještě mi dlužíš za ty graffiti.
Co? Fakt ti za to mám zaplatit?
Jasně že jo.
OTEVŘENO
- Jo. - Do vody!
Ne!
- Půjdeme domů? - Prosím.
NÁPADY NA SLIBY proč ji miluju
KAREN, S TEBOU JSEM CELÝ
JSI TA PRAVÁ
Takže 20, 40, 60…
Jo, i ten zbytek.
Díky. Na.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa