Ja mums ir trīs guļamistabas, varam ņemt Princesi un Taileru.
Penija pēc nedēļas zinās vairāk. Dzīvoklis jāuztaisa satriecošs.
Man vajag, ar ko nodarbināt smadzenes, citādi uztraukumā tās sāk dumpoties.
Bet - jā, nu cik daudz vietas bērnam vajag?
Te viņš guļ, te ģērbjas.
Un šī ir atpūtas zona.
-Ir vēl viena ideja. -Kāda?
-Lūk! Krāsā... -Jā?
...ieliet ūdeni. Atšķaidīt. Krāsot vienā kārtā.
-Radīsies vēl viens milimetrs platības. -Tieši tā! Redzi? Viss būs labi, ne?
-Trīs guļamistabu dzīvoklis. -O jā.
Tā bija mana, ne istabas vaina.
KEMDENAS TIRGUS
DEVENS REINAS TĒTIS VARAM APRUNĀTIES?
MAN NAV NEKĀ SAKĀMA.
Izbeidz, Džesij! Izbeidz!
Heilij, lūdzu! Te cilvēki mēģina gulēt.
MAN NAV NEKĀ SAKĀMA. TĀ BIJA KĻŪDA.
Nopirku nepareizos čipsus.
Drausmīgi.
Pilnīgi drausmīgi.
Saņēmu īsziņu no adoptētāju pulciņa.
Par šīvakara ballīti pie Bena un Denīzes.
Ar kompāniju.
Varbūt varētu aiziet, lai novērstu domas...
Kas ir noticis?
Nespēju sagaidīt ziņas un nodomāju, ka tas palīdzēs.
Džeison, man ir bail.
-Kas tie vispār ir? -Pušķi.
Es teicu, ka man sāk dumpoties prāts.
Sākumā tie sagādāja prieku, bet tagad ir galīgi otrādi.
Skaidrs. Labi.
-Mēs iesim uz ballīti. -Labi.
-Aiziet! -Jā.
-Liec nost. -Labi.
-Ejam. -Labi.
-Es tikai... -Viss.
Velns ar ārā!
-Oho! -Kas par milzeni!
-Deram, ka mums liks novilkt kurpes? -Ceru, ka ne.
-Sveiki, laipni lūdzam! -Sveiks!
-Paldies. -Nāciet!
-Paldies. -Oho!
Vai novilksiet kurpes?
-Mēs dzīvojam japāņu stilā. -Jā.
Foršas zeķes, vecīt.
Savu uzdevumu pilda.
Ejiet tālāk. Visi jau sanākuši, kā saka.
Kas saka?
-Sveiki! -Čau!
-Labvakar! -Kā sviežas?
-Labi. Kā jums? -Jā. Labi, labi.
Ak nē! Es neciešu savus portretus. Jums ir tāpat?
-Jā. -Nāciet, iesim dziļāk!
Jā, rīt iesim uz restorānu, jo Denīzei būs īstā dzimšanas diena,
un brīvdienās brauksim uz Francijas dienvidiem.
-Ļoti nogurdinoši, bet satriecoša vieta. -Jā.
Esi ievērojis, ka vienmēr saka "Francijas dienvidi"?
Tos dienvidus speciāli uzsver.
Kad runā par citiem braucieniem, vienkārši nosauc valsti, ne?
Jā, laikam tā ir, jā.
Lielisks galds.
Paldies.
Tātad divos gados adoptēti divi bērni.
Bija kārdinājums ņemt trešo.
Nē. Nē. Trīs. Jums jau pietiek.
Atstājiet mums arī kādu!
Varbūt vienu gadu izlaidiet.
Un kā iet jums?
Jā, virzāmies uz priekšu. Gaidām pēdējo apstiprinājumu.
Fantastiski!
Jā, mēs arī esam tikušies ar brīnišķīgiem bērniem.
Tagad gaidām, vai viņi izvēlēsies mūs.
Tā ka esam cerību pilni.
Lieliski!
Jā.
Uzmanīgi!
Ak nē!
-Neuztraucies. -Kas notika?
Vai dieniņ.
-Misēklis. -Ņem. Atnest slotu?
-Uzmanīgi! -Ceru, nebija pārāk dārgs.
Nu, padārgs gan.
Nebūtu viņa adoptēta, es būtu šausmās.
Lai gan nav tik tālu no...
Pirkām ļoti dīvainā Īrijas miestiņā...
Atvainojiet. Jā.
Kas noticis? Atkal kaut ko saplēsi?
-Tie ir viņi! -Kas?
-Viņi ir tas otrs pāris! -Kāds pāris?
Re - Princese un Tailers. Bens un Denīze ir tas otrs pāris!
-Viņi ir mūsu sāncenši! -Ak nē.
Džeison, mums te nevajadzētu atrasties. Esam ienaidnieka aizmugurē.
Ja mēs... Nikij, uz kurieni?
Gribu redzēt pārējo māju. Lai zinām, ar ko sacenšamies.
Mēs jau redzējām, māja ir burvīga, ja?
To nevar zināt. Varbūt augšā tik smuki nav.
Nikij! Nikij, augšā iet nedrīkst!
Aizkari nepiestāv tapetēm, tā ka...
tas ir apkaunojoši.
Kā tu varēji paņemt viņu adopcijas pieteikumu?
Nē, viss kārtībā, rīt atnesīšu atpakaļ -
uz viņu ideālo māju. Jā.
Vai savā ziņā tev tā nešķita pārāk ideāla?
-It kā viņi censtos ko slēpt. -Man tā nelikās, nē.
Viņiem pat televizora nav, Džeis.
Kā var uzaudzināt bērnu bez televizora?
Ko tad tu viņam aizliegsi, ja neklausīs?
Cilvēki bez televizora ir briesmīgākie visā pasaulē.
Jā, Nikij, pilnīgas padibenes,
taču tas nenozīmē, ka izvēlēsies mūs, nevis viņus
tikai tāpēc, ka viņiem nav teļļuka.
Jā, zinu.
Nekas, šķiet, tā notiek daudziem vīriešiem.
Pēc trim četrām minūtēm mēģināsim atkal.
Tu taču zini, ka tas nav tevis dēļ, vai ne?
Zinu. Kāpēc tad manis dēļ?
Esi apsvēris pāriet uz probiotisko jogurtu?
Ak dievs, ne jau visu var atrisināt ar probiotisko jogurtu!
Klau, tev drīz būs 40. Nu un?
Nē, tā nesaki! Tas mani provocē.
Atkal tu to vārdu lieto nepareizi!
Klau, palēkā, līdz kļūs labāk!
-Ko? -Nāc!
Nē. Es gribu runāt.
Nē, tieši to tavas smadzenes gaida.
Ja sāksi lēkāt, tās apjuks: "Kas, pie joda?" Nāc!
Jā. Aiziet! Jā!
Nu labi, kāds ir plāns?
Es laikam būšu atklāta
-un atzīšos, ka kritu panikā... -Jā.
-...un to paņēmu. -Manuprāt, laba doma.
Jā.
Es tikai tiešām cerēju, ka tā nebūs tik jauka.
Nē, tā ir tikai jauka māja jaukā, klusā ielā. Nekas vairāk.
Jā, bet varbūt pārāk klusā?
Nikij, nu diezgan. Lūdzu.
Jā, man tikai ir sajūta, ka kaut kas nav kārtībā.
Un, ja pastāv iespēja, ka mūsu...
ka bērni nonāk sliktā vietā, tad...
Varbūt tu tīšām meklē ko sliktu, lai bērni dzīvotu pie mums, nevis viņiem?
-Jā, varbūt. -Jā.
-Jā. Paskat!
Tas ir viņš. Skat, rekur viņa - augšā.
Ak dievs! Viņiem būs pēcpusdienas sekss?
-Nu beidz. -Neciešu pārus, kas ar to plātās.
Kāpēc lai to kāds gribētu redzēt?
-Jā, ejam, kamēr nav sākuši. -Jā.
-Pagaidi! -Kas ir?
-Re, tur viens puisis lec... -Ak dievs!
Kas...
-Slēpies! Slēpies! -Ak die... Ko? Kur?
Slēpies! Pieliecies!
Ģeniāli, Džeis. Kā nindža.
-Tā ir vēl aizdomīgāk. -Kas tas tikko bija?
-Nezinu. -Savādi.
Aiziet, braucam.
-Nē, paga. Sekosim viņam! -Ko?
-Kaut kas nav kārtībā. Sekosim!
-Tu nopietni? -Nopietni.
-Laižam! -Cik aizraujoši!
-Labi! -Labi.
Braucam!
Labi, jā.
-Jā, bet ja nu brauc riteņbraucējs? -Labi, ceļu policiste, gāzi grīdā!
Vai tā ir vajāšana?
Nē, nav. Mēs tikai sekojam, lai redzētu, ko viņš darīs.
-Varbūt drusciņ atpaliec. -Nē, negribu viņu pazaudēt.
Nav svarīgi.
-Ko tu dari? -Maskējos.
-Ak dievs, kur tu paliki? -Labi, labi.
Izliecies, ka tāpat vien braukājamies, labi?
Ak dievs, es nokavēju pagriezienu!
-Ko tu runā? Ko? -Vajadzēja griezt pa labi.
-Es tāpat vien braukājos. -Ļoti labi. Jā.
-Tu lieliski izliecies. -Paldies.
-Džeis, vai mums tā vajadzētu darīt? -Jā. Bērnu dēļ cilvēki dara trakas lietas.
Nudien, Džeis, man uzmetās zosāda.
-Llaikam viņš mūs pamanīja. -Ko?
Pamanīja. Griez iekšā!
-Kur? Nav neviena pagrieziena. -Te!
-Tur ir strupceļš! -Griez!
Nu un, ka viņš mūs redz? Viņš mūs nepazīst.
Taisnība.
Sveiks, vecīt!
-Es tev saku, tur kaut kas nav tīrs. -Tiešām?
-Nikij, viņai noteikti ir mīļākais. -Džeison!
Aplūkosim pierādījumus, labi? Tā.
Pirmkārt, tu teici, ka ballītē abi viens pret otru izturējās vēsi. Tā?
Jā, bet, pirms brauciena visi ir uzvilkušies, ne?
Labi. Tā. Otrkārt...
-Jā? -...puisis, kas lēca pār sētu.
-Labi... -Tā?
Nuja.
Nožēlo, ka skaiti uz pirkstiem?
-Drusciņ. Jā. -Jā.
Man liekas, tu to saki tikai tāpēc, lai mierinātu mani.
Džeis, tas ir ļoti mīļi.
Nē. Nikij, tev taisnība.
Mēs tos bērnus jau pazīstam. Mums viņi ir mīļi, vai ne?
Un kas notiks, ja viņi nonāks pie pāra,
kur vienam ir romāns,
tāpēc beigās pāris izšķiras?
Kas tad notiks ar bērniem?
Jā.
Esi redzējis manu grāmatu Noslēpumainais dārzs?
Kam tev to vajag?
Es jau teicu - mamma kāzās no tās lasīs fragmentu.
Zini, man jāsaka,
ka kā literārs darbs man tas šķiet diezgan garlaicīgs.
-Bet man tas ir ļoti tuvs. -Jā.
Klau, par šovakaru.
Lūdzu, Skot, nē, nē!
Es nevaru atkal iet viena uz kāzu mielasta degustāciju. Tas ir dīvaini.
Zinu, bet rakstniecības kursus pārcēla uz piektdienu.
-Tiešām? -Jā.
Labi.
Vai varu tev ko jautāt, Skot?
Vai rakstīšana tev ir svarīgāka par mani?
Kāren, tas ir dīvains jautājums.
Tu zini, ka es neatbalstu hierarhiju.
Es vienkārši mīlu jūs abas.
Jūs viena otru papildināt un abas griežaties ap mani.
Zini, kā planētas.
Redzi? Vienādā attālumā.
-Es griežos ap tevi? -Jā, mana mīla.
Klau, vienkārši šis laiks mums abiem ir aizņemts un aizraujošs.
Man ir mans romāns, tev - tavas kāzas.
Frīda! Ak dievs, kā man viņas pietrūka!
Jā.
Jā, nu līdz 19 gadiem es biju Dženifera.
Tad ar draugu abi gribējām uztetovēt sev otra vārdu,
bet viņam bija zems sāpju slieksnis.
Tāpēc viņš sāka mani saukt par Dženu.
Tā ka - jā. Tā es tiku pie sava vārda.
Atvainojiet, aizmirsu jautājumu.
Pareizi. Jā, nē, papildu izmaksas es nevaru samazināt.
Tas ir, es varētu, bet nesamazināšu.
Hallo? Hallo?
Hallo?
-Es viņiem sekoju. -Kam?
Denīzei un tam puisim. Viņi atkal ir kopā.
Biju pusdienās, ieraudzīju viņus un sāku sekot.
Džeison, nevajag! Viņi tevi pamanīs.
Nekas, esmu nomaskējies.
-Ko? Tu gribi teikt... -Man ir cepure.
Nu labi... nu, ko viņi dara?
Tā kā vienkārši pastaigājas.
Kā? It kā viņiem būtu romāns?
-Nu, zini, grūti pateikt. -Ko abi ir nopirkuši?
Pāris spilvenus un, šķiet, paklāju. Un krāsu.
-Kādas krāsas? -Šķiet, ceriņkrāsas?
Totāls pāris! Paņem tu arī kaut ko, lai izskatās, ka arī iepērcies.
Nē, tā ir vēl sliktāk.
Piezvanīsi feistaimā, lai redzu?
Labi.
Džeison?
-Sveika! -Velns!
Tas gan ir trakums. Es tikai pērku virvi.
Atvainojiet. Kādu virvi tu gribi?
Garo vai īso?
Garo? Jā, nav problēmu. Tā ir... Es paņēmu.
Nuja, tātad man ir zāģis, nazis un virve.
Man vajag... Vajag kaut ko sasiet un tad
-drusciņ sagriezt, tā ka... -Skaidrs.
Nu tad mēs netraucēsim siet un griezt.
-Labi, bija prieks tikties. Trakums! -Uz redzīti!
Viss kārtībā, vecīt? Jā?
Velns parāvis, kas par spriedzi!
Kā Bonda filmās. Tu biji kā Bonds!
Es esmu kā Bonds.
-Nopirksi tējas svecītes? -Jā, jā.
Pircēju ievērībai...
Es tev saku - slepena tikšanās vieta!
Viņiem ir slepena ceriņkrāsas tikšanās vieta. Ka es tev saku!
Varbūt.
Džeis, mēs tagad esam labie vai sliktie?
-Man grūti izsekot. -Klau, klau.
Mēs tikai uzdodam jautājumus.
Ja viņi nav darījuši neko sliktu, viņiem nav jāuztraucas.
Tā teiktu sliktie.
Nē, vai zini? Man liekas, mums jāatdod pieteikums
un jāliek viņi mierā.
-Tu vēl neesi atdevusi? -Nu nē.
Bija grūti izbrīvēt brīdi spiegošanas dēļ.
Nikij.
Labi, mēs noteikti esam sliktie.
Tev atvainošanās vīns ir?
KĀRENAI
TIKAI TEV
PALASI. TE NEBŪS NOSLĒPUMAINĀ DĀRZA SOLIPSISMA - SKOTS
Atvainošanās vīnam par lētu.
Ko tu runā? Maksāja 7,99 £.
Mums arī vajadzētu glicīnijas.
Kur tu tās stādīsi? Pie televizora?
-Ak dievs! -Kas ir?
Tas ir viņš!
Džeison!
-Ko mēs darām? -Nezinu. Man uznāca panika.
-Ko viņš dara? -Stāv pie durvīm.
-Viņa nāk laukā? -Viņš ir ļoti skaists.
Tiešām?
-Tas ir stulbi. -Ejam.
Jā.
Ei! Ei!
Ak vai! Ak dievs! Džeison, dari kaut ko!
-Viņam ir āmurs. -Viņš viņu nositīs.
Tavs āmurs. Tas ir tavs āmurs, tu aizmirsi.
-Tiešām mans? -Pilnīgi noteikti.
-Jā. -Paldies. Pateicos.
Jā, viss kārtībā. Biji atstājis dārzā.
-Domāju, ka jāiznes. -Skaidrs.
-Labi? Lieliski. -Paldies. Līdz jaunnedēļai!
Labi, paldies, draugs!
FILA DŽĪ CELTNIECĪBAS UN MŪRĒŠANAS DARBI
Nāc, iesim!
Velns ar ārā!
Tas ir smieklīgi!
Man ieklemmējās ceļi. Pagaidi!
Es nesaprotu. Nekādi būvdarbi nenotiek.
Savādi.
Noteikti būvē ziemas dārzu. Tas būtu viņu stilā.
-Kas ir? -Varbūt drusciņ...
-Uzmetīsim aci! -Beidz, Nikij, iesim. Lūdzu!
Kas tur ir?
Ak dievs.
-Velns! -Velns!
Sveika!
Es drīkstu ienākt?
Jā.
Labi, aiziet, mīļā. Lūdzu, vai iesi augšā?
Ej. Ej nu.
-Arlabunakti! -Arlabunakti!
Paldies, ka ļāvi man palikt.
Viņa gribēja tevi redzēt.
-Kā tev iet? -Labi. Jā.
-Tev? -Labi. Jā.
Ļoti labi. Viss ir ļoti labi.
Zini, Hārpere ir ļoti pozitīvs cilvēks, tā ka - jā, labi.
Viņai pilnīgi nemaz nav laika nepozitīvām lietām.
Fredij!
Protams, man nav emocionālā atbalsta, bet tas nekas.
Viss ir kārtībā, ja vien es...
-Fredij. -Ja vien esmu laimīgs
visu laiku, un es esmu. Tā ka viss kārtībā.
Protams, būtu lieliski, ja, piemēram, viņa kaut nedaudz mēģinātu mani saprast.
Nu es cenšos. Piemēram...
Es nopirku vegānu kedas un piedalījos viņas saldējuma degustēšanas podkāstā.
Fredij, tu tā nedrīksti darīt.
Tu vairs nedrīksti ar savām problēmām nākt pie manis.
Es esmu cilvēks, nevis kaut kāds
palīdzības kunkulis.
Piedod.
Par visu.
-Tas podkāsts ir sūds. -Vai ne?
Nav konflikta. Visi saldējumi ir garšīgi.
Tieši tā.
Ak dievs, tu esi tāds idiots!
Skaidrs, ka jutīsies vecs, ja satiksies ar jaunāku cilvēku.
Ja gribi justies jauns, izvēlies vecāku.
Tu vienmēr esi meklējis laimi nepareizajās vietās.
Nav garantēts, ka izvēlēsies viņus, nevis mūs.
-Beidz, Džeis. -Nav. Tiešām...
Kāpēc lai bērni gribētu dzīvot pie mums?
Arī es negribu atgriezties mūsu dzīvoklī, un tur ir visas mūsu mantas.
Bet tomēr tik dīvaini, jo...
Kad uz viņiem skatījos, man tiešām likās, ka es...
Ka skatos uz mūsu bērniem.
Zinu.
Labi, nāc.
Ejam!
Nē, Džeis, tās nav pieāķētas...
Kāpēc uzvilki augšā?
Tāpēc, ka tā ir jādara, ja tev ir māja kokā.
Ko?
Nav vis.
-Mieru, es norāpšos lejā. -Nē! Tu... Pārāk augstu!
-Nekas man nenotiks. Norāpšos. -Nē, gana daudz cilvēku esmu zaudējusi.
-Piezvanīsim kādam. -Ir gan paaugstu.
-Jā. -Jā.
-Atstāju telefonu mājās. -Piezvanīt Fredijam?
-Jā. -Jā.
Nē, neatbild.
-Pamēģini Ērikai. -Ja?
Dieva dēļ!
DŽEISONS
Nekā.
Kārenai?
Jā, zvani.
DŽEISONS
Es ļoti priecājos, ka atnācāt.
Tēt!
Es tūlīt.
DŽEISONS - MAMMA SKOTS
KĀDAS PĀRDOMAS?
PAR KO?
PIEDOD
Skotam?
Jā.
KĀRENA PIEDOD. VAJADZĒJA IZVĒDINĀT GALVU.
ESMU PIE NIKIJAS UN DŽEISONA. MĪLU TEVI XX
DŽEISONS
Jellou!
Āreče, tas ir viņš! Malacis, vecīt.
-Sveiks! -Paldies.
Nav par ko. Kur tad...
Kārenas nav?
Kārenas? Kāpēc lai Kārena būtu te?
Nē, vienkārši pārpratums.
Es zinu, ko es... Jā. Nē, viss kārtībā.
Kāds ir plāns?
Vecīt, ja tu pasviestu kāpnes, viss būtu kārtībā.
-Jā! -Paldies.
Šīs, ja?
Vārti ir aizslēgti, mīlīši. Būs jālec pāri.
Zinām.
Gaisma! Pagaidiet.
Piedod, ka uzvedos tik stulbi.
-Tas nekas. -Nav vis.
-Man tas patīk. -Ak tā?
Kad tu arī uzvedies stulbi, es vairs nejūtos tik vientuļa.
Mēs nevaram sacensties ar Benu un Denīzi, Džeison.
Tava tēta paštaisītā guļamistaba neko nemainīs.
Mums tā jājauc nost.
-Man ļoti negribas. -Zinu.
Bet šie bērni ir pelnījuši vairāk, nekā spējam viņiem dot.
Viņiem jauno dzīvi nevajadzētu sākt ar kompromisu, ne?
Jā, zinu.
Varbūt, kad pieliksim spuldzīšu virtenes...
Džeis.
Ja viņi būtu mūsu bērni, mēs viņu labā darītu visu.
Un šī ir tā lieta, ko varam izdarīt.
-Jā. -Jā.
Labi. Ņem.
Ko man ar to jādara?
MIS ŅŪMENA
LABI, IZPRIECĀJIES. MĪLU TEVI XX
KĀRENA - JA SKOTS PRASA, SAKI, KA ŠOVAKAR BIJU PIE JUMS.
PIEDOD, VĒLĀK PASKAIDROŠU...
Velns!
Tulkojis Imants Pakalnietis