-Подивимося про дику природу? -Так.
-Ти проглянув? -Так.
-Тваринки не гинуть? -Ні.
Добре.
Хіба що, може, гекон.
Це нічого. До них у мене нема теплих почуттів.
Що?
Мені шкода рибу. Здається, їй завжди холодно.
Що це за життя таке?
Як це – співчувати всім живим істотам?
Боже, Джейсоне, це так виснажливо.
На слонів я вже й дивитися не можу.
Хто це?
-Пенні. -Що пише?
Завтра заскочить. Має новини.
-Не сказала які? -Ні.
Привіт, мамо. Як ти?
Він не хоче пробувати нового, тож я їду сама.
В Іспанію, Джейсоне! Це ж певна смерть!
Це прогулянкові тури в Аліканте. Там нікого не вбили.
Я хочу нових вражень! Хочу імпульсивного життя!
Хочу з'їсти бичаче яйце й станцювати фламенко!
-Вона збожеволіла! -Яйце?
-Не знаю. -А ванільна есенція?
Господи боже…
На кухні вже дев'ять років стоїть ванільна есенція. Ледь почата.
Якщо я й далі пектиму в тому ж темпі, помру раніше, ніж вона закінчиться.
Мене переживе ванільна есенція!
Добре!
Я згоден більше сидіти на нашій терасі!
Ніяких терас, Вік. Мене від неї нудить.
Терасою проблеми не вирішиш.
Від'єдналася.
Може, й нам не завадило б бути імпульсивнішими.
Ти такий дурний.
Cтворити сім'ю
Забираєте машину біля четвертого терміналу.
Знаю. Я теж плутаю, де відльоти, де прибуття.
Бо я ж прибуваю в аеропорт.
Дякую. Я думаю, що й ви особлива людина.
Бувайте. Хороших вражень від авто.
-Знаєш, що Річард іде від нас? -Правда?
Подасишся на його посаду?
Джен… Мені не дадуть керівної посади.
Чому ти думаєш, що вони кращі за нас?
Річард їздить на Volvo Estate. Вони не космонавти якісь.
Чесно, це не для мене.
Вітаю. Дякую, що зачекали.
Так. Ви були в черзі, тож…
Якщо ви так ненавидите черги,
може, вам не слід їздити на авто.
-Привіт, Рейно. -Привіт.
-Хто це? -Моя тітонька.
Привіт! Як справи?
То тато тебе більше не забирає?
Ні.
-А хоч привозить? -У нього нова робота.
Так, іноді татам треба працювати.
Це не значить, що він нас не любить. Тобто, тебе.
Це не значить, що він тебе не любить.
Що ж, біжи.
Тітонько Саші!
Привіт!
Попрощайся.
Бувайте!
Джейсоне!
У ванній треба кахлі перекласти.
Ясно.
Дякую.
-Привіт. -Джейсе.
-Що? -Твій тато кладе кахлі у ванній?
-Що з ним? -Не розхитуй човна.
Поставимо ці питання, коли він закінчить з кахлями.
Я нервуюся.
Знаю.
-Я відчиню двері. -Ага.
Привіт, Пенні.
-Зайдете? -Так.
І килим треба підрубити. Так я ніколи звідси не вирвуся!
Вибачте. Мама поїхала, йому самотньо.
Так.
То як справи?
Часу в нас обмаль.
Сказати чесно? Не відповідайте. На це нема часу.
Тож скажу чесно.
Агентство розглядає іншу сім'ю для Принцеси.
Чому?
З'явилася можливість віддати обох дітей разом,
і агентство не хоче їх розлучати, якщо так можна.
Розумію, це важко, та закликаю вас, якщо можете,
подумати й знайти в собі мужність сприйняти цю новину як добру.
Бо для них так воно і є.
Це не важко. Ми ж бачили їх разом.
-Це неважко, але… -Але ж… це нелегко.
Розумію.
А нам не можна забрати обох?
Узяти двох дітей – надзвичайно важка справа.
Я це знаю. У мене двоє щасливих, привітних, урівноважених дітей…
з чотирьох.
Ми б змогли. Я знаю.
А ще ж має бути місце.
У нас воно є, Пенні!
-Правда? -Авжеж.
Тут більше місця, ніж здається. Просто гармидер.
У кожної дитини має бути своя кімната.
-Джейсоне, допоможи прибрати. -А що під гармидером? Третя спальня?
Вони можуть спати в нашому ліжку.
А ми спатимемо на дивані.
-Ми на ньому часто спимо. -Чуєте?
Хоч як переконливо звучать ці плани, подивимось, як розвиватимуться події.
Це ж процес.
Увесь час рух угору й униз. Зараз ми на самому дні.
Будьте сильні.
Підтримуйте одне одного, а я подзвоню, щойно приймуть рішення.
Вас хтось зможе підтримати в наступні місяць-два?
Хтось, хто зрозуміє ситуацію.
-Де твій кутовий шурупокрут? -У мене такого нема.
Як це нема кутового шурупокрута?
Підійде й дриль з алмазним свердлом.
Такого теж нема.
Ти ж не перфоратором цеглу кладеш?
За кого ти мене маєш, тату?
Вибачте, Віку, ви можете зачекати хвилинку?
А що сталося?
Знайшли сім'ю, яка візьме і Принцесу, і її брата.
-А чому б вам їх не взяти? -У кожної дитини має бути кімната.
Чому? У мене своєї ніколи не було.
Жив з братом, а потім оженився.
І до чого тут кімната?
У королеви он сотні кімнат. А гляньте на її дітей.
-Простаки й збоченці. -Тату, дай нам хвилину.
-Йолопи – майже всі. -Тату, будь ласка…
Ви багато часу будете проводити з дітьми?
Тільки в нашій присутності.
Це добре, що їх не розлучать.
Хай буде, як найкраще для них.
-Правда ж? -Так.
Я подзвоню одразу, як буде рішення.
Дякуємо, Пенні.
Нехай побудуть удвох.
Усе гаразд.
Іди сюди.
Шукаймо далі.
-Добре? -Я так утомилася.
А чому ви не поїхали в Іспанію?
Це не для мене.
Ясно.
-Вона не хоче, щоб я їхав. -Вона вас запрошувала?
Вона змінилася.
Людям це властиво.
Вона хоче танцювати фламенко.
Уявляєте, щоб я таке робив?
Послухайте,
в 60 років я тільки й мала, що пристрасть до старовинних соусників,
чоловіка, більшого ґея, ніж обслуга Адель,
і різкий біль, коли дивлюся ліворуч.
А в наступні чотири роки я переспала з двома членами тіньового кабінету –
і це ще не все.
Мала рак, поборола рак,
відновила здатність крутити головою, вивчила корейську
і врятувала 30 дітей з неблагополучний сімей,
бо я найкраща працівниця служби в справах дітей і сім'ї
в північно-східному Лондоні.
Історія мого життя, як і вашого, ще не завершена.
Як побачу вас наступного разу, сподіваюся, у вас буде пірсинг.
Або хоч яскрава сорочка.
-Послухай. -О боже.
Чого нам не вистачає, щоб узяти цих дітей?
Грошей, досвіду, підготовки, схвалення соцслужби…
Точно! Ще однієї спальні.
То може наймемо квартиру з трьома спальнями?
-На чиї гроші? -На мої.
На роботі звільнилася посада керівника. Я подамся на неї.
Тебе ж твоє місце влаштовує.
Треба рухатися далі, самій керувати своїм життям
і перестати весь час покладатися на інших.
-Можна взяти твій ноут? -Бери.
Початок операції «Наймемо більшу квартиру».
У назві операції не дають її опису.
Що?
Потрібна кодова назва. Бо інакше – який сенс?
-Ти про що? -Була ж операція «Валькірія»,
а не операція «Давайте таємно вб'ємо Гітлера».
Джейсе, ти зануда.
ПОШУК НЕРУХОМОСТІ
Чорт. Три штуки на місяць.
Господи боже.
Я опустилася на саме дно.
Я так напилася в понеділок,
що переспала з кимось з передмістя.
Цьому треба покласти край. Я можу досягти більшого.
-У тебе класна зачіска. -Дякую.
У чубчику були мої душевні травми.
А ще я вирішила…
Податися на підвищення.
Зрозуміло.
Не можу ж я і в 30 з гаком відповідати тут на дзвінки.
-Я повішуся, якщо так буде. -Ага.
А ще в керівників гнучкий графік.
Можна буде не гарувати по шість годин на день.
Джен, ти ж знаєш, що насправді ми працюємо…
До того ж, учора я забула телефон.
І мусила працювати. І знаєш що?
Мені було нормально.
І я подумала: якщо ти не хочеш…
Ясно.
Річ у тім, що я…
Я подумала, що теж спробую.
-Правда? -Так. Це ж нічого?
Та звісно!
Нам потрібна більша квартира, інакше не отримаємо дітей.
А ще персональний ноут дають.
Тож можна дивитися порно, не приховуючи IP-адресу.
Ага. Ще один плюс.
Вітаю. Прокат автомобілів «Віста». Це Дженніфер. Чим можу допомогти?
Дякую, що так швидко приїхали.
Я вважаю, що ми маємо справжній талант.
Що це? Бегемот?
Ні, це будинок.
А. Ясно. Добре.
То ви лише про це хотіли поговорити?
Я раніше пішов з роботи…
Такі таланти ми не часто бачимо.
У нас була чемпіонка графства зі штовхання ядра,
але її успіхи під питанням через проблеми зі щитовидкою.
Гляньте, ось її малюнок риби.
Аж бачиш, як ворушиться шерсть.
А це вона не рукою сперлася?
І її люблять усі вчителі.
Бо вона здебільшого мовчить, що само по собі талант.
А ще… вона не замурзана після ланчу.
Вона точно талановита.
Може, нам треба зустрітися й розробити план,
як плекати цей талант.
Звісно. Треба.
Вип'ємо завтра?
Зустрінемось о 18:00 в «The Camden Assembly».
Домовилися.
-До зустрічі. -До побачення.
Дякую.
Навіть якщо отримаєш підвищення, ми не можемо собі це дозволити.
Ти дивився ще далі від Лондона?
Я аж до Брайтона дійшов. Нічого.
-То шукай ще далі. -Не можу.
Чому?
Бо там море.
А далі – Франція.
А потім знову стає все дорожче.
Хіба що в Албанії…
ПОШУК НЕРУХОМОСТІ
ДВОРІВНЕВА КВАРТИРА З ТРЬОМА СПАЛЬНЯМИ
Є ДЛЯ ВАС НЕРУХОМІСТЬ!
ДВОРІВНЕВА КВАРТИРА, ТРИ СПАЛЬНІ
Привіт, Віку.
Треба було полагодити розетку.
Ага. Джейсон наче казав, що полагодив.
У нас з ним різні стандарти.
Нова сорочка?
Так.
Гарна. Стильна.
Мені сьогодні призначили співбесіду.
Відколи зникли швидкозшивачі, світ зійшов на пси.
Точно.
-Шкода. -Ти не винна.
Еге ж. Гарного дня!
Боже, він знову тут.
Він тут дещо полагодить і піде.
-Довго не буде. -У морозилці його їжа.
А ще консерви. Дивися.
О боже. Що діється з квартирою?
Де мої ключі?
Удачі в операції «День, коли Ніккі дадуть підвищення».
-Так зрозуміліше, правда ж? -Звісно.
Не забудь про огляд квартири на Мейфілд-стріт о 18:00.
-Там точно три спальні? -Так.
-Чому вона така дешева? -Може, там когось убили.
То гарненько там приберемо.
-Я тебе люблю. -І я тебе.
Удачі тобі!
Ти їм покажеш клас.
-Бувайте, Віку. -Бувай.
Оце закінчу й поїду.
-Ясно. -У мене інші справи є.
Ти можеш заїжджати просто так.
Поговорити.
Про що?
Не знаю. Про те, про се.
-У тебе все добре? -Ага.
-А в тебе? -Так.
Може, глянеш тостер?
-Не вистрелює грінки. -Це фіксатор заїло.
-А, он воно що. -Напевно.
-Мама дзвонила? -Ні.
Вона ж там… два…
-Майже три дні. -Ясно.
Може, сам подзвониш?
Ні. Тепер так добре. Тихо.
-Ну, я піду. -Вона шкодує, що жила, як жила.
А я ж був усім її життям.
Не думаю, що вона шкодує про те, що зробила.
Скоріше – про те, чого не зробила.
Їй хочеться пережити щось нове, а не позбутися чогось.
Думаю, тобі потрібен хтось, хто додасть у життя нового.
-Думаєш? -Так.
Це корисно. І сприяє розвитку.
І це ж така радість.
Дивитись, як хтось росте, змінюється.
Бо не знаєш, ким же цей хтось виросте.
Ну, все.
П'ять років тому я почала як звичайний помічник з обслуговування клієнтів.
Ви ж і досі помічник з обслуговування.
Так і є.
І завдяки цьому я бачу те, чого не бачать інші. Наприклад.
Кому ми здаємо в оренду машини? Водіям.
Що хочуть водії? Машини.
Чого в них нема, коли вони нам дзвонять? Машин.
То як вони сюди дістаються?
Знаєте, скільки людей вирішують не орендувати в нас машину,
коли я кажу, що ми не заїдемо по них чи не підвеземо потім? Безліч.
І це втрачений заробіток. Тисячі фунтів.
-Перше, що я зробила б… -Ми заїжджаємо по клієнтів.
-Що? -Ми пропонуємо забрати й підвезти.
Почали це пропонувати півтора року тому. Ви…
Ви не казали людям, що це можливо?
Як усе пройшло?
-Дуже добре. -Ура!
Було нелегко, та я їх переконала.
Взяти тебе на цю посаду?
Ні. Залишити на теперішній.
Усе висіло на волосині.
Думаю, нарешті мені почало щастити.
Можливо, це початок чогось дуже хорошого.
Вітаю. Прокат автомобілів «Віста». Це Джен. Чим можу допомогти?
Почнімо. Це Люсі з відділення в Рідінґу та Деббі з відділу кадрів.
Через Вайнштайна й усе таке вона мусить бути.
Щоб ви комфортно почувалися.
У неї все добре. У нас теж.
Спочатку розкажіть нам, чому ви вирішили стати керівником.
Я менеджер з роботи з клієнтами
і маю великий досвід продажів,
глибоке знання цієї галузі бізнесу,
добрі стосунки з клієнтами.
Я добре працюю в команді
та індивідуально.
Вибачте.
Боже. Саме не тямлю, що говорю.
Мені це дуже не подобається.
Тож говоритиму нормальною мовою.
Я не менеджер з роботи з клієнтами. Я відповідаю на дзвінки.
У цьому нема нічого поганого,
і в мене є дуже хороші ідеї, Террі.
Авжеж, управлінського досвіду в мене мало,
але он Річард має диплом MBA, але п'ять років не вимикає комп'ютера,
бо не вміє знову ввійти в систему.
То що йому дав диплом?
Отже, по-перше…
ЯК СПІВБЕСІДА?
Террі, треба підібрати іншу музику для холу.
Усі на неї скаржаться.
Може, пропонувати дитячі сидіння…
УДАЧІ
…і забирати клієнтів увечері в неділю?
Перестати жахливо до них ставитися й присікуватися через подряпини.
Не впарювати їм додаткової страховки.
І не починати маркетингових заходів у понеділок,
бо половині менеджерів по 23 роки, й вони вдома з похміллям.
Такого не знаєш,
якщо не просидів отам вісім років, Террі.
А що ви думаєте про соціальну відповідальність?
У вас є…
-Де… -У спільній теці на диску G.
Що?
-На робочому столі. -Ясно.
-На вашому комп'ютері. -Господи.
Отак. Зникли швидкозшивачі і світ зійшов на пси.
-Так. Дякую. -Ага.
Тобі сказали, коли повідомлять?
Та нескоро. Але я й так рада, бо не зганьбилася.
Тут трохи не наш дух, Ніккі.
Більш «лате на кокосовому молоці».
Я ґуґлив: востаннє тут когось зарізали в 2016 році.
Щось тут не те. Різати мають щопівроку.
Інакше ціни на будинки злітають.
А мені подобається. Бо Кемден такий брудний.
І хочеться, щоб дітям по дорозі до школи
не пропонували траву чи підробки фірмових кросівок.
-Це ти про «Кросівка» Стіва? -Ага.
Він легенда. Дістане будь-яке взуття.
Але звідки він його дістає? От що мене цікавить.
Бо воно не нове.
У моєму Reebok була шкарпетка.
І наша квартира буквально розвалюється.
-Ого. Тут гарно. -Так.
-Вітаю. -Привіт.
-Добрий день. -Ніккі.
-Так. -Джейсон. А як вас звати?
-Тобі. -Привіт, Тобі.
-Привіт. -Привіт.
-Я… не прийду. -Що?
-Я не прийду. -Але ви тут.
Так. Лише щоб сказати, що не прийду.
-Ясно. -Я тут фізично, але не морально.
Зрозумів.
Бо ми ж не про Рейну будемо говорити?
Нам обом це відомо.
Я вам слів 50, не більше, сказала.
Я вас не знаю. І не розумію, навіщо я тут.
Я так і не думав.
І ви гарні слова сказали.
Я піду.
-Добре. -Ага.
До побачення.
Точно піду.
-То звідки ви? -З Кемдена.
-Кемден-вей? -Так. Там добре, але…
Наче вже модний район,
але єдине банківське відділення, зате купа місць, де купити бульбулятор.
Точно.
О, як гарно.
Клас.
Як бачите, ванна кімната зовсім поряд, це добре.
Багато місця для речей. Сад з південного боку.
О, клас.
У вас є сад?
Був ящик з рослинами за вікном,
та вони довго не прожили.
Гаразд. Залишу вас, огляньте тут усе.
-Добре. -Будьте як удома.
-Дуже дякуємо. -Дякуємо.
Боже мій.
Чорт забирай.
-Нам дуже подобається. -Чудовий варіант.
Прекрасно. Ми б хотіли переїхати якнайскоріше.
-Тож я повідомлю ріелтора. -Чудово.
Привітайтеся з іншими.
-З іншими? -Тобто?
-Привіт. -Вітаю.
-Привіт. -Привіт.
Це Ніккі та Джейсон. Вони беруть ту кімнату.
Кімнату?
Ура! Переїжджайте до нас!
-Тут чудово. -«Кімната».
Хіба що двері у ванній внизу не замикаються.
Не знав, що йдеться про кімнату.
Тож доведеться співати, коли ви там.
-Бувайте. Ми подзвонимо. -Добре.
-Дякуємо. -До звя'зку.
-Бувайте! -Ага. До побачення.
Чому ти не прочитав до кінця?
Бо побачив слово «гарно» й перескочив на фото.
Усі так роблять.
Тобі. Що це за ім'я таке? У світі ж є стільки імен!
-Я вкрала гуаву. -Навіщо?
-Бо він гнав на Кемден. -І ти теж.
Мені можна. Я там живу.
Гаразд.
-Дурь треба? -Ні, дякуємо.
Але дякую, що поцікавилися.
Хочете нові кросівки?
Хіба схоже, що хочемо, Стіве?
Дурь потрібна?
Бро, нові шузи!
Тут не так, правда ж?
Ні.
Краще.
Це дім.
Джейсоне!
Господи боже! Що?
-Що це він зробив? -Третю кімнату.
Це неймовірно.
-Дивися, Ніккі. -Що?
Маленькі ручки для маленьких ручок.
Перестань.
Це найбожевільніша…
й наймиліша з його витівок.
-Як це взагалі можливо? -Не знаю.
Це трикімнатна квартира. Майже.
-А що скаже домовласник… -Не будемо про це.
Сьогодні просто порадіймо, Джейсе.
Боже.
ДЛЯ ФЛАМЕНКО
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко