- Apie gyvūnus? - Taip.
- Peržvelgei į priekį? - Taip.
- Nežuvo jokie gyvūnai? - Ne.
Gerai tada.
Gal tik gekonas.
Nieko tokio. Gekonų aš neužjaučiu.
Kas?
Gaila man tų žuvų. Joms, regis, visad šalta.
Koks čia gyvenimas, ką?
Kaip gali gyvent užjausdama kiekvieną padarą?
O Dieve, Džeisonai, tai siaubingai sekina.
Į dramblius nebegaliu žiūrėti.
Kas ten?
- Penė. - Ką rašo?
Kad ryt užbėgs. Turi naujienų.
- Nerašo, kokių? - Ne.
Labas, mama. Ką tu?
Jam nereikia naujovių, todėl išvykstu viena.
Ispanija, Džeisonai, Ispanija! Ji ten užsimuš!
Tai - turistinė kelionė į Alikantę, tėti. Niekas neužsimuš.
Aš noriu patirčių! Noriu impulsyvaus gyvenimo!
Noriu paragaut jaučio sėklidžių ir šokt flamenką!
- Tavo mama išprotėjo, Džeisonai. - Jaučio sėklidžių?
- Nežinau. - Sakiau apie vanilės ekstraktą?
Dėl Dievo meilės.
Spintelėje radau vanilės ekstraktą. Pirktą prieš devynerius metus, nenaudotą.
Jei tiek kepsiu ir toliau, mirsiu jo taip ir neišnaudojus.
Mane pergyvens vanilės ekstraktas!
Gerai, tavo viršus!
Aš praplėsiu terasą mūsų sode!
Kokia terasa, Vikai? Mane nuo jos pykina.
Negali visų bėdų spręsti terasomis.
Ir ji išrūko.
Daugiau impulsyvumo mums irgi būtų į naudą.
Tu - toks kvailas.
Automobilį rasite už 4-to terminalo.
Suprantu. Aš irgi painiojuosi tarp išvykimų ir atvykimų.
Nes į oro uostą aš juk irgi atvykstu.
Ačiū. Manau, jūs - irgi unikalus žmogus.
Gerai, viso gero. Sėkmės.
- Žinai, kad Ričardas išeina? - Rimtai?
Pretenduosi į jo vietą?
Džen. Manęs vadove niekas nepaskirs.
Manai, jie - geresni už mus?
Ričardas vairuoja „Volvo Estate“. Jie - ne kokie astronautai.
Rimtai. Tai - ne man.
Sveiki, ačiū, kad palaukėt.
Taip, jūs laukėt eilėje...
Jei taip nemėgstat eilių,
verčiau neprasidėkite su automobiliais.
- Sveika, Reina. - Sveika.
- Kas čia? - Mano teta.
Sveiki, kaip laikotės?
Tėtis nebeateis tavęs paimti?
Ne.
- Gal tave nuvežt namo? - Ne, jis turi naują darbą.
Kartais tėčiams reik dirbti.
Tai nereiškia, kad jie nemyli mūsų. Tiksliau, tavęs.
Nereiškia, kad jis nemyli tavęs.
Gerai jau, bėk.
Teta Saši!
Atsisveikink.
Viso.
Džeisonai?
Jūsų vonioj reik perklijuot plyteles.
Gerai.
Ačiū.
- Labas. - Džeisai.
- Ką? - Kodėl tavo tėtis dirba mūsų vonioje?
- Jam viskas gerai? - Nekelk bangų.
Prie šių klausimų grįšim, kai bus pakeistos plytelės.
O, ne, aš jaudinuosi.
Suprantu.
Atidarysiu.
Sveika, Pene.
- Užeisite? - Taip, prašyčiau.
Dar reikia dangos kraštus palyginti. Aš čia - ilgam!
Atleiskit. Mama išvyko. Jam vieniša.
Kokie reikalai?
Taigi, neturim laiko.
Galiu trumpai? Nieko nesakykit. Laiko nėr.
Kalbėsiu trumpai.
Agentūra svarsto kitą šeimą Princesei.
Kodėl?
Atsirado galimybė įvaikinti Princesę ir jos brolį kartu,
o agentūra labai nenori šių vaikų išskirti.
Suprantu, kad sunku, bet labai prašau jūsų, jei galit,
sukaupkite visą drąsą ir pažvelkite į tai kaip į gerą žinią,
nes ji... yra gera, jiems.
Tai - nesunku, tiesa? Mes juk matėm juos kartu.
- Nesunku, bet... - Truputį sunku.
Suprantu.
O mes negalim paimt jų abiejų?
Augint du vaikus - milžiniškas darbas.
Žinau, ką sakau. Užauginau du laimingus, draugiškus, bendraujančius vaikus...
iš keturių.
Mes galėtume. Žinau, kad galėtume.
Neminint gyvenamosios erdvės.
Pas mus yra erdvės, Pene! Pas mus... Yra erdvės.
- Tikrai? - Taip, žinoma.
Tikrai, Pene, čia - erdviau nei atrodo. Čia tik netvarkinga.
Vaikas privalo turėti atskirą kambarį.
- Džeisonai, padėk rinkt daiktus. - Po jais - trečias miegamasis?
Jie gali miegoti mūsų lovoj.
O mes - ant sofos.
- Mes dažnai miegam ant sofos. - Taip?
Kad ir kaip įtikinamai skamba šie planai, dabar nieko negalim daryt.
Toks procesas.
Pakilimai ir atoslūgiai, o mes - paties atoslūgio centre.
Išlikite stiprūs.
Palaikykite vienas kitą, o aš paskambinsiu, kai tik sužinosiu sprendimą.
Ar turite žmogų, kuris paguostų jus šiuo metu?
Kuris jus gerai suprastų?
- Kur tavo kampinis gręžtuvas? - Aš jo neturiu.
Kaip gali neturėti kampinio gręžtuvo?
Tada man pakaks ir deimantinio gręžtuvo.
Neturiu ir jo.
Negi mūrinius paviršius gręži SDS grąžtu?
Kuo tu mane laikai, tėti?
Vikai, atleisk, gali palikt mus trumpam?
Kas atsitiko?
Jie rado šeimą, kuri gali paimt Princesę ir jos brolį.
- Kodėl jūs nepaimat? - Vaikams reikia atskirų kambarių.
O kam? Aš neturėjau.
Gyvenom su broliu, paskui aš vedžiau.
Kuo čia dėti kambariai?
Karalienė turi krūvą kambarių. Pažvelkit į jos vaikus.
- Vien mulkiai ir iškrypėliai. - Tėti, vėliau.
- Buki kaip batų aulai. - Prašau, tėti. Tiesiog... Ačiū.
Ar su vaikais jis leistų daug laiko, ar...
Niekas jo vieno su jais nepaliks. Ne.
Ne, gerai, kad jie liks kartu.
Mes linkim jiems gero.
- Tiesa? - Taip.
Paskambinsiu, kai tik sprendimas bus priimtas.
Ačiū, Pene.
Tegu jie pabūna vieni.
Viskas bus gerai.
Nagi.
Gyvensim toliau.
- Girdi? Gyvensim toliau. - Aš pavargau.
Tai kodėl jūs - ne Ispanijoj?
Tai - ne man.
Aišku.
- Ten aš jai nereikalingas. - Ar ji kvietė vykt kartu?
Ji pasikeitė.
Tokie jau tie žmonės, jie keičiasi.
Užsigeidė flamenko.
Ar įsivaizduojat mane jį šokantį?
Dabar paklausykit manęs.
60-mečio sulaukiau turėdama priklausomybę antikvarinėms padažinėms,
vyrą, žydresnį už Adelės palydą,
ir aštrų skausmą kakle, pasisukus kairėn.
Po ketverių metų esu permiegojusi su dviem šešėlinio kabineto nariais
ir neketinu liautis.
Susirgau vėžiu, įveikiau vėžį,
laisvai sukioju kaklą, išmokau korėjiečių kalbą
ir ištraukiau virš 30 vaikų iš nepalankių sąlygų,
nes esu geriausia socialinė darbuotoja
visame Šiaurės Rytų Londone.
Niekas neužantspaudavo mano gyvenimo istorijos, kaip ir jūsų.
Kad būtumėte kur nors įsivėręs auskarą, kai kitą sykį jus pamatysiu.
Arba bent jau su spalvotais marškiniais.
- Klausyk. - Jėzusmarja!
Kokio vieno dalyko mums trūksta, kad galėtume gaut tuos vaikus?
Pinigų, patirties, pasiruošimo, socialinių tarnybų leidimo...
Būtent. Dar vieno kambario.
Tai kodėl mums neišsinuomoti buto su trim miegamaisiais?
- Už kieno pinigus, Nik? - Už mano.
Pas mus ieškomas naujas vadovas. Aš kandidatuosiu.
Sakei, kad keist darbo nenori.
Ne. Bet atėjo metas keistis. Privalau perimt savo gyvenimo vadeles
ir liautis nuolat priklausyti nuo kitų.
- Paskolinsi savo kompiuterį? - Imk.
Pradedam operaciją „Didesnio būsto nuoma“.
Operacija negali būt vadinama tikruoju pavadinimu.
Ką?
Pavadinimas turi būt kodinis. Antraip kas iš to?
- Tu čia apie ką? - Operacija „Valkirija“ nebuvo
pavadinta operacija „Slapčia nudėkime Hitlerį“.
O Dieve. Negadink žaidimo.
BŪSTO PAIEŠKA
Eina sau. Trys gabalai per mėnesį?
O, mano Dieve.
Pasiekiau dugną, Niki.
Pirmadienį tiek prisigėriau,
kad permiegojau su penkta zona.
Tai turi liautis. Aš dar nesu geriausia savęs versija.
- Nuostabi šukuosena. - Ačiū, man to reikėjo.
Kirpčiukuose prisikaupė traumų.
Taip pat nusprendžiau...
Siekti paaukštinimo.
Geras.
Negaliu atsiliepinėti telefonu perkopusi ketvirtą dešimtį, Niki.
- Nusižudyčiau. - Taip.
O vadovų grafikas - lankstus.
Gal pavyks iššokt iš šito užburto „Nuo 10 iki 16“ rato.
Džen, juk žinai, kad valandos mums - ne...
Plius, vakar pamiršau savo telefoną.
Todėl teko dirbti, ir žinai, ką?
Nebuvo taip jau baisu.
Ir pamaniau, jei tu nepretenduoji...
Taip.
Reikalas tas...
Aš irgi sumaniau pretenduoti.
- Tikrai? - Ar nieko baisaus?
Dieve mano, žinoma, ne!
Mums reikia didesnio buto, kitaip negausim vaikų, kurių norim.
Beje, gausi asmeninį kompiuterį.
Tad porno galėsi žiūrėti neatjungusi savo IP adreso.
Taip, ir dėl to.
Sveiki. Automobilių nuomos įmonė „Vista“, mano vardas Dženiferė, kuo galiu padėti?
Ačiū, kad taip greit atėjote.
Mes, regis, susidūrėm su tikru talentu.
Kas čia? Begemotas?
Ne, čia - namas.
Aišku.
Ar tai - viskas?
Man teko atsiprašyt iš darbo, taigi...
Mūsų mokyklai toks talentas - tikra retenybė.
Sykį turėjom rutulio stūmikę,
bet paskui paaiškėjo jos bėdos su skydliauke ir ji paskui kažkur dingo.
Ne, juk čia - jos piešta žuvis.
Jos galvelė - ohoho kokia neprasta.
Gal jai tiesiog labiau patinka piešti?
Ją myli visos mokytojos.
Iš esmės, už tai, kad ji nedaug kalba, bet tai - irgi retas talentas.
Ir ji neišsiterlioja valgydama.
Akivaizdu, kad ji - talentinga.
Gal susitikime aptarti ateities veiksmų?
Kad talentas nepražūtų.
Žinoma.
Išgerkime rytoj?
Rytoj 18.00 val. - „Camden Assembly“ bare.
Gerai. Taip.
- Iki pasimatymo. - Iki pasimatymo.
Dėkoju.
Net jei ir gausi paaukštinimą, nieko panašaus negalėsim sau leisti. Žiūrėk.
Paieškok toliau nuo Londono.
Nuėjau iki Braitono. Nieko.
- Ieškok toliau. - Negaliu.
Kodėl?
Nes toliau - jūra.
O paskui - Prancūzija.
O ten - irgi brangu.
Moki albaniškai?
NUOMA
NUOSTABUS TRIJŲ MIEGAMŲJŲ DVIAUKŠTIS BUTAS PRIMROUZ HILE
TRIJŲ MIEGAMŲJŲ DVIAUKŠTIS BUTAS
Labas, Vikai.
Keičiu laidus rozetėje.
Džeisonas sakė, kad jas sutaisė.
Mūsų standartai - skirtingi.
Nauji marškiniai?
Aha.
Labai gražūs. Žavingi.
Šiandien man - pokalbis dėl darbo.
Išmetė lauk arkinius segtuvus, ir pasaulis nusirito šūdan.
Taip.
- Man gaila dėl to. - Tu - nekalta.
Taip. Geros tau dienos.
Dieve mano, jis ir vėl čia.
Sutaisys porą dalykų ir išeis.
- Neilgai truks. - Jis atsinešė savo maisto.
Ir skardinių. Žiūrėk.
O Dieve. Kas nutiko šiam butui?
Kur mano raktai?
Sėkmės tau operacijoje „Niki gaus paaukštinimą“.
- Matai? Taip daug aiškiau? - O, taip.
Nepamiršk, šiandien 18.00 val. eisim žiūrėt buto Meifild gatvėje.
- Ten tikrai trys miegamieji? - Taip.
- Kodėl tai mums įkandama? - Nežinau. Gal ten ką nužudė.
Vadinasi, bus gerai išvalytas. Gerai.
- Myliu tave. - Myliu tave.
Sėkmės tau, girdi?
Viskas bus gerai.
- Iki, Vikai. - Iki.
Užbaigsiu čia, ir eisiu.
Aš turiu ką veikti, žinok.
Juk gali tiesiog užsukt į svečius.
Ir paplepėti. Tu ne...
Apie ką?
Nežinau. Apie daug ką.
- Kaip laikaisi? - Gerai.
- O tu? - Gerai.
Gal gali pažiūrėt skrudintuvą?
- Jis nesifiksuoja ar ką. - Greičiausiai, sklendė.
- Tikrai? - Greičiausiai.
- Kalbėjai su mama? - Ne.
Ji išvyko prieš dvi...
- Prieš beveik tris dienas. - Aišku.
Kodėl pats jai neskambini?
Ne. Namie gera. Tylu.
- Gerai. Netrukdysiu. - Ji sako, kad gailisi savo gyvenimo.
Bet ji gyveno su manim.
Nemanau, kad ji gailisi to, ką padarė.
Manau, jai gaila to, ko ji nepadarė. Supranti?
Ji nori kažką papildyti, o ne atsisakyti, supranti?
Man regis, tau reikia turėti šalia tą, kuris pildo.
- Tikrai? - Taip.
Taip. Manau, tau tai į naudą. Manau, tai padeda tau augti.
Juk įdomu, tiesa?
Matyti kažką augant. Keičiantis.
Nes niekada nežinai, kaip bus.
Man metas.
Pradėjau čia dirbti kuklia klientų aptarnavimo asistente.
Jūs vis dar - klientų aptarnavimo asistentė.
Teisingai.
Tai man suteikia unikalų pranašumą. Pateiksiu pavyzdį.
Kam mes nuomojame automobilius? Vairuotojams.
Ko vairuotojai nori? Automobilių.
Ko jie neturi, kai mums skambina? Automobilių.
Tai kaip jie iki mūsų atvyksta?
Ar žinote, kiek žmonių atsisakė mūsų paslaugų,
kai pasakiau jiems, kad mes jų nepaimame ir nenuvežame?
Kiek prarasta pinigų? Tūkstančiai svarų tiesiogine prasme.
- Taigi, visų pirma aš padaryčiau... - Pala. Mes paimame klientus.
- Ką? - Mes juos atvežame ir nuvežame.
Ši paslauga įvesta prieš 18 mėnesių. Ar jūs...
Ar jūs šito jiems nesakėte?
Na, kaip?
Labai gerai.
Buvo sunku, bet man pavyko juos įkalbėti.
Skirti tave į naujas pareigas?
Ne, likti šiose.
Manęs vos neišmetė.
Spėju, man šypsosi sėkmė.
Tai gali būti pradžia kažko labai gero.
Sveiki. Automobilių nuomos įmonė "Vista", mano vardas - Džen. Kuo galiu padėti?
Pradėkim. Čia - Liusė iš Redingo skyriaus, Debė - iš žmogiškųjų išteklių.
Ji privalo čia būti dėl Veinstyno ir panašiai.
Mes čia tam, kad jūs gerai jaustumėtės.
Ji jaučiasi puikiai, mes - irgi.
Gal pasakykite, kodėl norite aukštesnių pareigų?
Dirbdama klientų pardavimo administratore,
įgijau gan nemenkos pardavimų patirties,
susipažinau su įmonės veikla iš vidaus,
megzdama santykius su esamais klientais.
Aš puikiai dirbu komandoje,
bet taip pat ir savarankiškai.
Atleiskite.
O Dieve. Ką aš čia šneku dabar.
Aš taip nekalbu.
Aš gal kalbėsiu įprastai.
Jokia aš ne administratorė. Atsiliepinėju telefonu.
Ir čia nėr nieko bloga,
bet aš turiu išties neblogų idėjų, Teri.
Aš neturiu vadovavimo patirties,
bet Ričardas - baigęs universitetą, o jo kompiuteris veikė penkerius metus,
nes jis nežinojo, kaip išjungus prisijungti.
Taigi, patys suprantate.
Visų pirma, reikia...
KAIP SEKASI?
Reikia keisti priėmimo skyriuj muziką.
Visi ja skundžiasi.
Kodėl nesuteikiame kėdučių vaikams...
SĖKMĖS
...ir nepavežam klientų sekmadienių vakarais?
Liaukitės baudę klientus už kiekvieną menką įbrėžimą.
Neapgaudinėkite klientų dėl papildomo draudimo.
Ir nepradėkite reklaminių akcijų pirmadieniais,
nes 23-mečiai nuomos agentai tądien - pagiringi.
Tokių dalykų negali žinoti,
jei nesi pradirbęs čia aštuonerius metus, Teri.
Ką manai apie tvarumo ataskaitą?
Gal turi...
- Kur... - Bendrintame aplanke, G diske.
Ką?
- Darbastalyje. - Taip.
- Ne. Jūsų kompiuteryje. - Jėzau.
Dieve. Išmetė lauk arkinius segtuvus, ir pasaulis nusirito šūdan.
Taip. Ačiū.
Kada, sakė, praneš atsakymą?
Negreit. Aš tik džiaugiuos, kad neužsitraukiau gėdos.
Aplinka - ne itin „mūsiška“, tiesa, Nik?
Čia kvepia „late su kokosų pienu“.
Pasidomėjau, žinok, čia niekas nebuvo užpultas nuo 2016-ųjų.
Keista. Būtina, kad kas pusmetį ką nors sužeistų peiliu.
Antraip būstų kainos kyla.
Ne, man patinka. Kamdenas - tikras šiukšlynas.
Ir būtų smagu, jei pakeliui į mokyklą
mūsų vaikams nesiūlytų žolės ar madingų sportbačių.
- Kalbi apie Kedų Styvą? - Taip.
Tas tipas - legenda. Pas jį nusipirksi kokius tik nori batus.
Tačiau nežinau, iš kur jis juos gauna.
Nes tie batai - ne nauji.
Mano „Reebok Classic“ bate buvo kojinė.
O mūsų butas jau griūva.
- Dieve, kaip gražu, tiesa? - Aha.
- Sveikas, bičiuli. - Sveiki.
- Labas. - Niki.
- Džeisonas. Kuo tu vardu?
- Tobis. - Sveikas, Tobi. Malonu.
- Sveika. - Sveikas.
- Aš neateisiu. - Ką?
- Aš neateisiu. - Bet tu - čia.
Taip. Bet tik kad pasakyčiau, jog neateisiu.
- Aišku. - Aš - čia fiziškai, bet ne morališkai.
Aišku.
Nes mes juk nekalbėsim apie Reiną, tiesa?
Juk abu tai suprantam.
Aš tau jau pasakiau 50 žodžių.
O aš tavęs nė nepažįstu. Nesuprantu, kodėl aš - čia.
Tavęs čia ir nėra.
O tie žodžiai - gražūs.
Taip. Man metas.
- Gerai. - Gerai.
Iki.
Taip, aš jau tikrai einu.
- O kur dabar gyvenate? - Kamdene.
- Kamdeno kelyje. - Miela, bet pats supranti.
Turėjo tapti madingu rajonu.
Bet ten - vis dar vos vienas bankas ir 12 bongų prekyviečių.
Aha.
Čia labai miela.
Kaip matot, beveik su vonia, laimei.
Ir daug vietos daiktams. Ir langai į pietų pusę ir į sodą.
Ar turit sodą?
Ne. Ant išorinės palangės turėjom gėlių vazoną.
Bet jis nuo mūsų pabėgo.
Paliksiu jus apsižiūrėti.
- Gerai. - Jauskitės kaip namie.
- Smagu, dėkoju. - Ačiū.
Dieve mano.
Kad tave kur.
- Mums patiko. - Viskas puiku, juk taip?
Nuostabu. Mes norim kuo greičiau išsikraustyt.
- Aš pranešiu agentui. - Puiku. Fantastika.
Puiku. Susipažinkite su kitais.
- Su kuo? - Kokiais kitais?
- Labas. - Sveiki.
- Labas.
Čia - Niki ir Džeisonas. Jie išsinuomos mūsų kambarį.
Kambarį?
Taip, gyvenkite su mumis.
- Butas - puikus. - Kambarys.
Tik tualeto apačioje užraktas sugedo.
Nežinojau, kad tik kambarys.
Todėl būnant ten reikia dainuoti.
Ačiū, bičiuli. Paskambinsim.
- Ačiū. - Iki greito.
- Iki, viso. - Malonu. Iki.
Neperskaitei viso skelbimo?
Pamatęs žodį „nuostabus“, iškart atsiverčiau nuotraukas.
Taip visi daro.
Tobis. Koks čia dabar vardas? Iš visų vardų išrinkti Tobį!
- Pavogiau gvajavą. - Ką? Kam?
- Nes jis apkalbėjo Kamdeną. - Tu pati apkalbėjai Kamdeną.
Man galima apkalbinėti Kamdeną. Aš ten gyvenu.
Gerai.
- Ieškot apsipūst? - Ne, ačiū.
Bet ačiū, kad pasiūlėte.
Jaunimas, gal reik batukų?
Nereikia, Styvai.
Nereik žolytės?
Brolau. Nauji kedukai.
Čia - kas kita, tiesa?
Ne.
Čia geriau.
Čia - namai.
Džeisonai?
Ką?
- Ką jis čia padarė? - Trečią miegamąjį.
Džeisonai, tai - neįtikėtina.
- Niki, žiūrėk. - Taip?
Jis nupirko mažyčių rankenėlių mažytėms rankytėms.
Liaukis.
Tai - beprotiškiausias
ir mieliausias dalykas.
- Ar tai - įmanoma? - Nežinau.
Dabar čia - trys miegamieji. Lyg ir.
- Ką savininkas pasakys apie... - Nereikia.
Pasidžiaukime šįvakar, Džeisai.
Dieve mano.
FLAMENKO PAMOKOMS
Išvertė Egidija Tučkuvienė