SPRÅKSKOLA
Snygga brallor, hörni.
-Vad? -Ska det bli översvämning?
MAMMA DIN MORMOR ÄR RÖD
BRÖD
KÖRD
DÖD
Åh, fan.
KOM TILL CORNWALL
Din mamma förlorade precis sin mor, så vi måste stödja henne.
Ja, du har bara träffat min mormor tre gånger.
Ju mer man kände henne, desto mindre sorgligt är det.
Visste du att de har grädde på de här?
Ja, var försiktig, de är livsfarliga.
Jag hoppas inte det.
Jag tänkte ta med mig några hem.
Gud, vad vackert det är här, Jase.
Ja. Vi var ofta här på somrarna när jag var liten.
Jag har många minnen härifrån.
Vänta. Lägg av.
-Vad? -Är det där...
Aldrig i livet. Titta, ser du? JR.
Många minnen.
Okej. Ska vi fortsätta?
Om inte ni två vill prata lite.
Nej då.
Det var kul. Okej.
Jättekul.
Varför flyttade din mormor hit ner?
Rasism.
Hon svor på att aldrig lämna huset i London.
En gång fick hon dem att dra om en motorväg runt det.
Hon fick 10 000 underskrifter, och kedjade fast sig vid ett träd.
De erbjöd henne en förmögenhet.
-Jaha. -Hon var oflyttbar.
Sedan flyttade en rar asiatisk familj in i huset intill,
och blixtsnabbt hade hon flyttat hit.
Åh, fan.
Jävlar.
-Hej. -Hej.
-Hur är det? -Bra, och du?
-Bra, jadå. Och du? -Bra.
Jag har lämnat några blommor från mamma.
Nikki Newman. Det här är Sky Jones.
Okej. Varför säger du hela namnet?
-Hej. -Hej.
Jag är så ledsen för...
-Ingen fara. Hon var hemsk. -Ja, det var hon.
Men hon var vår.
-Ja. -Hon...
Kommer du till minnesstunden på stranden?
-Ja. Den är viktig för mamma. -Ja.
-Jag ska gå. -Okej, bra.
Då ses vi senare.
-Vi ses. -Hejdå.
Trevligt att...
-Kom nu. -Det var en udda konversation.
Inte alls. Den var bra.
-Skojar du? -Vad?
Du var som fast i ett rävgryt, på radion till basen.
"Bra, ja. Fint, bra."
-"Över." Vem var hon? -Ingen. Bara nån jag har känt.
-Jaså? -Ja.
Sky Jones?
-Åh, okej. -Vad?
-Är hon SJ på stolpen? -Kanske det.
Varför betedde hon sig underligt? Behandlade du henne illa?
-Gjorde du slut med henne? -Nej då.
Vi är fortfarande ihop.
Kom ihåg att inte lämna mig ensam med din moster. Jag blir mållös.
Prata om hur dyrt allt är i London. Det älskar de.
-Här kommer han. -Hej.
-Hejsan. -Hej.
Hur är det?
Hej. Åh.
-Gå in. -Tack.
-Alla är där inne. -Okej.
-Hej, mamma. Hur är det? -Jason.
Hej, Janet.
Hej på er två.
Hej, hej.
Hur är det, Sandra?
Vad?
Jag vet inte. Bara en av dem, va?
Just det. Jag antar att det är ett bra sätt att se det.
Jag beklagar verkligen din förlust, Janet.
Det var för tre dagar sen, så det är inte färskt.
Just det. Ja.
Det är livet. Alla ska vi den vägen vandra.
Alla de bästa sen Beatles.
Monty Python dör nog i den ordning jag hoppas.
Allt bara rasar samman.
Visste du att när det känns så, Sandra,
så funkar det med positiva affirmationer.
Skjulet håller på att rasa, Nikki.
Du kanske kan gå dit ut och affirmera det på fötter igen.
Visst.
Ja.
Hur många "Ingen reklam, tack" måste hon sätta dit?
Hon hatade skräppost!
Nej, det här är inte rätt.
Jodå. Det är bara det att kalksten gör att det smakar lustigt.
Jag borde nog säga att jag tror att Emmy gillar mig.
Det har blivit värre de senaste åren. Det är ingen fara.
Hon är i den åldern, och jag är den snygga kusinen.
Okej. Är du säker?
Lita på mig. En man vet.
Heterosexuella kvinnor ser inte på varann så, Jason.
Om de inte sitter i fängelse.
Fan, Nikki, alla ungdomar är inte lesbiska.
-Din mamma verkar så arg. -Emmy!
Hon tycks aldrig få en lugn stund.
Hon har anpassat sig.
Hon är en sån som kan leva högt på ett berg utan mycket syre.
Hennes mamma har dött. Hon...
Hon behöver känna sina känslor.
Bryt inte ner min mamma, tack.
Nej då. Det är en process.
Vi bryter ner henne, tar tag i det, och sätter sedan ihop henne igen.
Vi är bara här i två dagar.
Nej då. Vi hinner.
Hej, Sandra.
Har du ett ögonblick?
Jag tänkte att det kunde vara bra
för dig att bara andas lite med mig.
Ibland när allt är hektiskt
är det viktigt att ta sig tid att andas.
Jag andas bra utan att behöva tänka på det.
-Är hon bra nu? -Nej.
Vill du inte veta vad som finns under all ilska?
Nej, jag är säker på att det är ilska hela vägen.
Ilska är en onödig känsla, det är alltid något annat bakom.
-Det tror inte jag. -Det måste det. Hennes mor dog precis.
-Ja, men hon var en hatisk rasist. -Det spelar ingen roll.
Det gör det mindre sorgligt, eller hur?
Din familj är knäpp.
Ja, men inom normalitetens gräns.
Kan vi få notan, tack? Tack.
De är inte helgalna.
-Herregud. -Vad?
Är det därför hon kallas för Sky?
-För att hon är överallt. -Var är hon?
Just det. Lustigt.
Jag sökte på henne. Hon är konstnär.
Nej, hon säljer nog bara gammal drivved.
Just det. Det är konst här.
Jag har alltid velat göra konst.
Alla kan bli bohemer här.
Det räcker att sälja en bambutvålkopp i veckan.
De skulle bli hemlösa i London.
-Kan du sluta? Snälla. -Vad?
Det var 15 år sen, okej?
Är vi inte förbi att vara svartsjuka på varandras ex?
-Jag är inte... -Hör på.
Ditt ex står kvar på vår bilförsäkring.
Ja, för om jag tar bort honom blir den dyrare.
-Vad? -Han liknar dig.
-Vem då? -Han med det stora huvudet.
Varsågod, sir.
-Tack. -Tack.
Har den äran idag
När sa du att ni var ihop?
Typ, för 15 år...
Har den äran, kära Tristan
-Har den äran idag -För längesen.
"Fram ur skuggorna stiger Frank Carter, femtiotvå år, och ser ut som sin ålder.
Hårdkokt, med ett halvt glas whisky och en tom blick.
En tomhet, något som är osagt.
Han kan slå ner en man, men han hjälper honom upp.
Det här är hans stil, hans ord.
Han står intill en kvinna, 28 år, attraktiv.
Han visste att hon var sänd för att döda honom.
Men det ensamma regnet slog ner på deras ansikten,
och han insåg att hon kanske också hade kommit för att rädda honom."
Hur kan regn vara ensamt?
Och varför regnar det alltid i böcker och filmer när folk blir kära?
Det är inte så i verkligheten.
Okej, det där, din ton,
den ger mig sämre självförtroende.
Jag tycker bara att du borde skriva om något mer personligt.
Jaha.
Och, du vet, författare måste kunna ta kritik.
Vi hoppar fram till slutet,
för takten ökar.
Toppen. Då kanske vi hinner med bröllopsförberedelser innan middagen.
Men du behöver förstå sammanhanget.
Du kommer inte att förstå...
Vi tar det från början, och försök lyssna nu.
-Okej då. -Okej.
"Fram ur skuggorna stiger Frank Carter..."
Jag lyssnar.
Han liknar inte alls mig.
Skojar du? Såg du inte hans stora huvud?
Jo, men datumen stämmer säkert inte.
-Och det var inte så stort. -Allvarligt?
Han liknade en staty på Påskön. Han kunde ha tippat.
Alla barn har väl stora huvuden?
Det är därför de fastnar i tröjan när de klär på sig.
Mamma brukade klippa upp kragen åt mig.
Det är väl inget DNA-test, eller?
Man går inte till doktorn och han säger:
"Ja, han har ett stort huvud. Det räcker som bevis."
Kommer vi att behöva flytta hit? Jag känner ingen här.
Det gör du visst. Du känner Sky,
och ungen med det stora huvudet som du tror är min son.
-Tar du mig på allvar? -Nej, inte riktigt...
Kan vi inte... stanna upp lite.
Du ser en unge med stort huvud och lockigt hår,
och vi ska börja bjuda på hus?
Och jag är i alla fall...
...rätt säker på att datumen inte stämmer.
Kom.
TACK FÖR BETALNINGEN BRUDBLOMSTERARRANGEMANG
JAG HAR HITTAT EN BRA FOTOGRAF!
PORTRÄTT, BARA 600 PUND FÖR FEM STYCKEN
Herregud.
Gömmer du dig?
En kvinna skyltar med sin baby som en pokal,
så jag gick bara undan lite.
-Du är miss Newman. -Ja.
Jag är Deven, Rainas pappa.
Raina.
Raina med sockorna.
Ja. Jag jobbar på det.
Hon är ett stort fan.
Vilken tur. De flesta av dem hatar mig.
Nej, du är rak mot dem. Det är bättre i längden.
Kanske det.
Alla lärare är inte som Michelle Pfeiffer i Dangerous Minds.
Vissa av oss gör det bara för den långa semestern.
Du är rolig.
Vad? Vet du inte att du är rolig?
Jag har svårt att ta emot komplimanger.
Tja, ta dem till dig och minns dem.
Vi ses, miss Newman. Hoppas jag.
Jag vet inte varför vi gör det.
Hon ville inte begravas i kyrkan, bara kremeras.
Har hon inget te? Det måste hon.
Vi åker och köper.
Nej, ni ska städa skjulet med mig.
Det kommer inte att resa sig igen, det rasar.
Här har vi te. Massor.
Janet.
Minns du när jag senast var här på sommaren?
-Var det 18 eller 19 år sen? -Ungefär.
Ja. Just det. Tack.
Nej, jag ljuger.
Det var året hunden dog.
Lite mer än 16 år sen. Nästan 17.
Herregud. Vill ni adoptera en tonåring?
Kom nu!
Gud, det är värre än jag trodde.
Nikki, det bevisar ingenting.
-Är det min son, så... -Princess har en bror.
Vad? Varför sa de inget?
De gjorde det nu.
Det var hennes bror i videon.
-Vad? -Ja.
Ingen kan ta båda, så de måste dela på dem.
Princess har en bror.
Se på dem, Jase. Hur kan de skilja dem åt?
De har inget val, antar jag. De...
Nej... Det är inte rätt.
Det är bara... Ledsen, men det är...
Det är inte rätt, det får inte ske.
Jag skulle bli förtvivlad om de försökte åtskilja mig och Karen.
Och det är Karen. Jag gillade henne inte ens förrän jag var 31.
Vi kan väl hjälpa henne? Det är ju vårt jobb.
Nej, det är så orättvist!
Så mycket är orättvist i den här världen!
Ärligt talat så behöver orättvisorna åtgärdas.
Det finns så många som försöker vara bra människor,
försöker njuta av en glass, och sedan tänker Gud:
"Hon ser ut att äntligen vara lycklig.
Vi tar fram en storhuvad pojke åt henne och sabbar det."
"Har den nioåriga flickan bara en enda människa
i hela världen som hon kan lita på?
Då tar vi honom ifrån henne."
Och vissa har fler pojkar än de behöver,
och andra har inga. Är det rättvist?
-Okej, det där var en hel del. -"Nej" är svaret!
Det suger! Och jag är så less på det!
Gud.
Jag är ledsen att vi måste göra det här.
Du, Nikki.
-Vad gör du? -Nikki!
Varför är allt så svårt?
-Jag är ledsen, förlåt. -Ingen fara.
Varför dog du innan jag ringde dig tillbaka?
Systemet!
I allmänhet!
Jag vet att alla gör sitt bästa!
-Jävla cancer! -Sandra? Älskling?
Folk som säger: "Prosecco o'clock!"
Ni som pratar om era barnbarn
runt dem som inte har några!
Naturligt... vågigt...
...blonda ...slynor!
Jag vill inte dö!
Jag ska bara...
Det sparar dig jobb, eller hur?
Varför tror du att du är...
Hon är borta, nästa gång är det jag.
Tiden har gått, och vad har jag gjort?
Men Gud, du har gjort massor.
Vet du att...
Jag var 70 innan jag smakade mörk choklad.
-Det var... bitterljuvt. -Jag vet. Hemskt.
Tanken på alla år jag ödslat bort utan att äta det.
Jag förstår. Ja.
Jag vill göra nåt jag aldrig gjort förut.
Jaha?
Jag vill...
...åka till Jemen.
Okej. Ja, du kan resa till Jemen.
-Kan jag? -Ja.
Eller nån annanstans, kanske där det finns en strand.
Eller en regering.
Du kan göra allt du vill.
Tack.
Hon ville kremeras.
Folk ignorerar en när man är gammal.
Sandra.
Det finns inte en chans att folk ignorerar dig.
INGEN SKRÄPPOST
Varför plockar du upp skräpposten? Vad gör du?
Jag ignorerar henne inte.
Är allt som det ska, Rambo?
-Jag tror det. -Jaså?
Jag släppte bara ut lite ilska.
-Det är lugnt. Jag är lite rädd bara. -Varför det?
Vi har inget skjul.
Tänk om det förändrar saker?
Det gör det inte.
Tänk om du har en son och inser att du inte vill ha fler barn?
Det går inte till så. Barn fyller ens hjärta,
och det gör hjärtat större,
så att man får plats med mer...
Jag vill inte känna mig ensam för att du har gjort det redan.
Det vi försöker göra ihop har du redan gjort.
Jag har inte gjort nåt. Han är 16 år.
Jag har missat alltihop.
Som att gå på en McCartney-konsert efter att han spelat "Hey, Jude"
och är på Frog-refrängen.
Alltså, vad som än händer...
...ställer vi till det ihop.
Okej?
Kom nu.
Kan vi inte kremera henne kan vi åtminstone kremera skräpposten.
Är det en minnesstund borde vi säga nåt fint om mormor.
-Allihop? -Ja.
Vem vill börja?
-Jase. -Nej, jag försöker komma på nåt...
Ingen kunde lämna tillbaka kläder som hon, eller hur?
Minns ni? Inget kvitto, inga problem.
Det var faktiskt en superkraft.
Hon gick aldrig och la sig förrän hon visste att vi var hemma.
Ja.
Vi brukade ringa från Swindon så hon kunde lägga sig i tid.
Minns ni hatten?
Hon litade inte på kameraövervakning, så hon bar hatt när hon reste till London.
Väldigt inkognito. En 80-åring i sombrero.
Hon var en tuffing.
Hon begravde två äkta män, tre systrar och ett par katter.
Och en massa känslor.
Just det.
Katterna var inte hennes, ärligt talat...
Nu sprider vi askan.
Rakt i elden.
-Vi älskar dig, mormor. -Vi ses, mormor.
Vila i frid.
Titta här.
Är du okej?
Gå.
Ja?
Ja.
Kan din mamma åka till Jemen klarar jag vad som helst.
Okej.
-Vem ska resa till Jemen? -Gå bara.
-Gå till morfar, okej? -Just det.
-Hallå. -Hej.
-Är du okej? -Ja.
Ja. Är allt bra med dig?
-Hur är det? -Bra, och du?
Bra. Tack för att du kom.
-Ingen fara. -Hör på...
Jag är sugen på vin.
Vill ni åka och köpa?
-Ja. -Absolut.
Jaha? Okej. Jag måste skriva ner det.
Janet, har du en penna?
Jag är noga när det gäller vin. Ni behöver nog åka till fler butiker.
-Jag fattar, det är lugnt. -Ja, absolut.
Jaha? Okej, så...
Jag vill prata med dig om en sak.
Ja, jag också.
-Bra. Tack. -Kom så åker vi.
Jag drack ett medelstort glas rött vin på Leicester Square förra veckan.
Det kostade nio pund.
"Ha så kul"?
Bra där, Nikki.
Frihet.
Det är bara det... ...visst har han ett stort huvud?
Vi var ihop då, så datumen stämmer.
Ja, det gör de.
Jag borde ha berättat för dig...
Okej.
Men...
Jag vänstrade.
-Vad? -En massa.
Med vem?
-Har du träffat Brian? -Nej.
-Hej, min son. Kul att se dig. -Ja.
Alltså, han kommer och går.
Okej.
Jag är ledsen.
Det är...
Det är lugnt.
-Så... -Kul att ses.
-Detsamma. -Vi gör det!
Oj, vad kallt det är!
-Ska ni inte hoppa i? -Kommer du, Vic?
-Inte? Ingen bra idé? -Kom igen, Jan!
-Nej. Hon gör det! -Gör hon?
-Kom igen, Janet! Det är skönt. -Kom igen! Ja!
Hej. Håll i de här lite. Tack.
Jag blötte ner trosorna.
Se på dig.
Jag svär på att sjögräset är ute efter mig!
Jag pratade precis med henne...
Hans var ännu större.
-Okej. -Varsågod.
Och det här.
Titta.
Förstår du?
Okej, du har rätt.
Okej.
Kan du stanna till här?
Nikki, vart ska du?
Vad gör hon?
Undertexter: Madeleine Person