ZIEMEĻLONDONAS VALODAS INSTITŪTS
Smukas bikses!
-Kas ir? -Gaidāt plūdus?
MAMMA TAVA OME IR ĪRISI
VĪRUSI
VIRUSI
MIRUSI
O johaidī!
BRAUCIET UZ KORNVOLU
Tava mamma ir zaudējusi māti. Mums viņa jāatbalsta.
Nu tu omi esi redzējusi trīs reizes.
Jo labāk viņu pazīst, jo mazāk bēdu, skaidrs?
Tu zināji, ka te pa virsu liek Devonas krēmu?
Jā. Tikai uzmanies, tas ir kaitīgs.
Ceru, ka tā nav.
Jo es vedīšu arī uz mājām.
Ak dievs, cik te ir skaisti, Džeis!
Jā gan. Jā, bērnībā mēs te pavadījām daudzas vasaras.
Daudz atmiņu.
Nevar būt!
-Kas? -Vai tas ir...
Nevar būt. Paskaties. Redzi? DžR.
Daudz atmiņu.
Nuja. Nu, vai dosimies?
Ja jums abiem nav nekā runājama.
Nē, nē.
Asprātīgi. Labi.
Asprātīgi.
KEMDENAS TIRGUS
Kāpēc tava ome pārcēlās uz šejieni?
Rasisma dēļ.
Viņa zvērēja, ka nemūžam nepametīs Londonu.
Viņa panāca, ka viņas mājas dēļ maina ceļu būves plānus.
Petīcijai savāca 10 000 parakstu, pieķēdējās pie koka.
Viņai piedāvāja veselu bagātību.
-Jā. -Viņa bija neizkustināma.
Un tad kaimiņos ievācās aziātu ģimene, un viņa atspērās šurp kā korķis.
Ai, velns!
Ai, velns, velns!
-Sveika! -Sveiks!
-Kā iet? -Labi. Tev?
-Labi, jā. Jā, un tev? -Jā, labi.
Es atnesu puķes - no mammas.
Nikija Ņūmena. Tā ir Skaja. Skaja Džounsa.
Skaidrs. Kāpēc sauc mūsu pilnos vārdus?
-Labdien! -Sveika!
Izsaku līdzjūtību...
-Nē, nevajag. Viņa bija briesmone. -Jā, bija gan.
Tomēr mūsu cilvēks.
-Jā. -Viņa...
Vai uz piemiņas brīdi pludmalē nāksi?
-Jā. Jā, mammai tas ir svarīgi. -Jā.
-Es iešu. -Labi. Labi, jā, jā.
Nu labi, līdz vēlākam!
-Atā! -Atā!
Bija prieks...
-Nāc. -Tā gan bija dīvaina saruna.
Nebija vis. Normāla saruna.
-Tu joko? -Kāpēc?
Izklausījās, ka tu no ierakumiem ziņo bāzei.
"Labi, jā. Labi, jā.
-Beidzu." Kas viņa bija? -Nekas. Sena paziņa.
-Ak tā? -Jā.
Skaja Džounsa?
-Ā, skaidrs. -Kas tad?
-Viņa ir tā SDž no staba? -Varbūt.
Kāpēc izturējās tik jocīgi? Tu ar viņu slikti apgājies?
-Tu viņu pameti? -Nē, nē.
Mēs aizvien esam kopā.
Tikai neatstāj mani divatā ar savu tanti. Es nezinu, par ko runāt.
Runā par to, cik Londonā viss dārgs. Viņiem patiks.
-Tas ir viņš! -Sveiki!
-Sveiks, vecīt! -Sveiks!
Kā klājas?
Labdien!
-Nu, ejiet iekšā! -Paldies.
-Visi jau ir klāt. -Labi.
-Sveika, mamm! Kā jūties? -Džeison.
Sveika, Dženita!
Sveikas!
Sveiki, sveiki!
Kā klājas, Sandra?
Ko?
Nezinu. Tā nu tas ir, ne?
Nuja. Jā, laikam tā ir pareizā attieksme.
Izsaku līdzjūtību, Dženita.
Pagājušas jau trīs dienas, tā ka tas vairs nav nekas jauns.
Nuja. Jā.
Tāda nu ir dzīve. Taupīts netiek neviens. Draugi, radi.
Labākie no "Bītliem".
"Montija Paitona" vīri gan mirst apmēram tādā secībā, kā cerēju.
Viss vienkārši jūk un brūk.
Ziniet, Sandra, kad man uznāk tāda sajūta, man ļoti palīdz pozitīvi apgalvojumi.
Būcenis brūk kopā, Nikij.
Varbūt vari izskriet laukā un ar pozitīviem apgalvojumiem to sastutēt?
Skaidrs.
Jā.
Cik daudz uzrakstu "Reklāmas nemest" viņai vajadzēja salīmēt?
Viņai riebās reklāmas!
Nē, tas nav normāli.
Nē, viss kārtībā. Vienkārši no kaļķakmens ir drusku jocīga garša.
Laikam jāpasaka, ka, manuprāt, Emija ir manī drusku ieķērusies.
Pēdējo gadu gaitā tā ir sanācis. Nav nekas nopietns.
Viņai ir tāds vecums, es esmu smukais brālēns...
Nu jā. Esi pārliecināts?
Tici man. Vīrieši to jūt.
Heteroseksuālas sievietes viena uz otru tā neskatās.
Tikai cietumā.
Johaidī, Nikij, ne visas jaunas sievietes ir lesbietes.
-Man tava mamma šķiet tik dusmīga! -Emij!
Liekas, viņa ne mirkli nav pavadījusi mierā.
Bet viņa ir pielāgojusies - kā kalnieši, kam skābekļa daudz nevajag.
Viņai ir nomirusi mamma. Viņai...
Viņai vajadzētu ļauties emocijām.
Lūdzu, nesabojā manu mammu.
Nē, tas ir... Tas ir normāli. Tas ir process.
Mēs viņu izārdīsim pa vīlēm, tiksim ar visu galā un atkal sašūsim kopā.
Mēs gan te būsim tikai divas dienas.
Nē, nē, nē. Viss izdosies.
Sveika, Sandra!
Jums ir brītiņš laika?
Man likās, būtu jauki,
ja mēs abas kopā paelpotu.
Reizēm, kad apkārt valda nemiers,
ir ļoti svarīgi izbrīvēt laiku, lai vienkārši paelpotu.
Es elpoju katru dienu, Nikij.
-Ir dziedināta? -Nē.
Tu negribi zināt, kas aiz tām dusmām slēpjas?
Nē, esmu pārliecināts, ka nekā cita bez dusmām tur nav.
Dusmas ir tik bezjēdzīgas emocijas. Ir jābūt iemeslam.
-Nedomāju, ka ir. -Jābūt. Viņai nomira mamma.
-Jā, bet viņa bija veca, ļauna rasiste. -Nav svarīgi.
-Bet pārdzīvojums kļūst mazāks, ne? -Tava ģimene ir jocīga.
Jā, tāpat kā citas, ne?
Varam dabūt rēķinu? Paldies.
Ne tik jocīga, ka būtu jāpārbauda cietais disks.
-Ak dievs! -Kas ir?
Vai tāpēc viņu sauc Skaja?
-Viņa ir visur! -Kur viņa ir?
Jā. Cik jocīgi!
Es paskatījos internetā. Viņa ir māksliniece.
-Nē, viņa tirgo izskalotus kokus. -Jā, nē, te tā ir māksla.
Vienmēr esmu gribējusi būt radoša.
Te par bohēmistu var kļūt ikviens.
Pietiek, ja pārdod vienu bambusa ziepju trauku nedēļā.
Londonā viņi būtu bezpajumtnieki.
-Tu izbeigsi? Lūdzu! -Ko?
Klau, tas bija pirms kādiem 15 gadiem, ja?
Vai tad mums greizsirdība pret otra bijušajiem nav pārgājusi?
-Es neesmu... -Klau.
-Tavs bijušais ir mūsu mašīnas polisē. -Jā, jo citādi būtu jāmaksā dārgāk.
-Kas ir? -Tas puika izskatās pēc tevis.
-Kurš? -Tas, ar to lielo galvu.
Lūdzu, kungs.
-Paldies. -Paldies.
Daudz laimes dzimšanas dienā
Kā tu teici, kad jūs bijāt pāris?
Pirms kādiem 15...
Daudz laimes, mīļo Tristen
-Daudz laimes tev... -Pirms daudziem gadiem.
"No ēnām iznirst Frenks Kārters. Viņam ir 52 gadi, un viņš tā arī izskatās:
nocietinājies, cinisks, ar tukšu skatienu.
Viņā jaušams bezdibenis, tukšums, kaut kas nepateikts.
Viņš cilvēku iznīcinās, bet arī palīdzēs atgūties.
Tādi ir viņa principi. Viņa noteikumi.
Viņš stāv blakus sievietei - 28 gadus vecai un pievilcīgai.
Viņš zināja, ka viņa sūtīta viņu nogalēt, taču, skumjajam lietum kapājot viņu sejas,
viņš saprata, ka varbūt - tikai varbūt - viņa kļūs arī par viņa glābēju."
Kā lietus var būt skumjš?
Un kāpēc grāmatās un filmās vienmēr līst lietus, kad cilvēki iemīlas?
Īstajā dzīvē tā nenotiek, ne?
Nu tā, tas... Šis tavs tonis
liek man nedaudz sarauties - radošajā ziņā.
Man liekas, tev vajadzētu rakstīt par kaut ko personiskāku.
Skaidrs.
Un zini? Rakstniekiem ir jāmāk pieņemt kritiku.
Labāk pāriesim pie beigām,
jo tur tiešām kļūst interesantāk.
Lieliski. Un varbūt pirms vakariņām mēs varētu pārrunāt kāzu plānus.
Bet tev vajadzēs kontekstu, ne? Jo tu jau nesapra...
Labi, paņemsim vēlreiz no sākuma, un šoreiz mēģini tiešām klausīties.
-Jā, labi. -Tā.
"No ēnām iznirst Frenks Kārters..."
Es klausos.
Viņš neizskatās pēc manis.
-Tu joko? Vai redzēji viņa milzīgo galvu? -Jā, bet laiks noteikti nesakrīt.
-Un vispār viņa galva nav tik liela. -Nopietni?
Viņš izskatījās pēc Lieldienu salas statujas. Brīnums, ka neapgāzās.
Visiem bērniem ir lielas galvas. Tāpēc tās vienmēr iesprūst džemperī.
Mana mamma vienmēr nogrieza apkakles.
Nu nav jau nekāda DNS analīze. Ārsts taču nesaka:
"Jā, liela galva, ar to pietiek."
Mums būs jāpārceļas uz šejieni? Es te nevienu nepazīstu.
Pazīsti. Tu pazīsti Skaju, pazīsti puiku ar lielo galvu, kurš varētu būt mans dēls.
-Tu to uztver nopietni? -Nē, it nemaz.
Vai mēs varētu nepārsteigties?
Tu ieraugi puiku ar lielu galvu un lokainiem matiem,
un piepeši mums jāmeklē dzīvesvieta?
Un vispār - es esmu...
samērā drošs, ka laiki nesakrīt.
Nāc.
PALDIES PAR MAKSĀJUMU! DAIENAS BELLAS KĀZU PUŠĶI
IESŪTNE SKOTS
ATRADU LIELISKU FOTOGRĀFU!
Ak dievs!
Jūs slapstāties?
Tur viena sieviete plātās ar savu bērnu kā ar Grammy balvu,
tāpēc paņēmu pauzi.
-Jūs esat mis Ņūmena. -Jā.
Es esmu Devens. Reinas tētis.
Reina!
Reina ar tām zeķēm.
Jā. Pie tā vēl piestrādāju.
Jūs viņai ļoti patīkat.
Nu tas gan jauki. Lielajam vairumam es riebjos.
Nē, jūs esat atklāta. Vēlāk tas atmaksāsies.
Varbūt.
Visas skolotājas nav kā Mišela Feifere Bīstamajos prātos.
Dažas to dara tikai 12 nedēļu atvaļinājuma dēļ.
Jūs esat asprātīga.
Kas ir? Nezinājāt, ka esat asprātīga?
Es nekad nezinu, kā reaģēt uz komplimentu.
Nu, ļaujiet tam sildīt sirdi.
Uz tikšanos, mis Ņūmena. Es ceru.
Nesaprotu, kāpēc to darām.
Viņa negribēja baznīcu. Viņa teica, lai viņu kremē.
Vai tējas viņai nav? Nu tējai taču ir jābūt!
Mēs aiziesim nopirkt.
Nē, jums būs jānāk ar mani izkrāmēt būceni.
Labotāju nav, tāpēc jājauc nost.
Viss kārtībā, atradu. Daudz!
Dženita!
Kad es te pēdējo reizi pavadīju vasaru?
-Pirms kādiem 18 vai 19 gadiem? -Jā, apmēram tā.
Jā. Nu re. Paldies.
Nē, es samelojos.
Tu biji tai gadā, kad mums pazuda suns.
Pirms vairāk nekā 16 gadiem. Gandrīz 17.
Ak dievs! Negribat adoptēt padsmitnieci?
DžR SDž
Nāciet!
Ak kungs! Trakāk, nekā biju domājusi.
Klau, Nikij, tas neko nepierāda.
-Ja viņš ir mans dēls, tad... -Princesei ir brālis.
Ko? Kāpēc viņi mums neteica?
Tikko pateica. Puisītis video ir viņas brālis.
-Ko? -Jā.
Divus neviens nevar paņemt, tāpēc bērni būs jāšķir.
Princesei ir brālis.
Paskaties uz viņiem! Kā lai viņus šķir?
Droši vien nav izvēles. Viņi...
Nē. Nē... Nē, tas nav... Tas nav pareizi.
Tas ir... Piedod, bet tas...
Nav pareizi, ka tā tam jānotiek.
Es būtu pagalam, ja mani mēģinātu šķirt no Kārenas.
Un runa ir par Kārenu, kura līdz 31 gadam man nepatika.
Mēs viņai varam palīdzēt, ne? Tas ir mūsu pienākums.
Nē, tas nav... Tas nav taisnīgi!
Tik daudz kas nav taisnīgi!
Ja godīgi, Džeis, visa tā netaisnība būtu jāsāk pētīt.
Jo tiešām ir cilvēki, kas tikai grib būt labi cilvēki
un uzēst garšīgu saldējumu, un dievs tad nodomā:
"Izskatās, ka viņa beidzot jūtas laimīga.
Parādīsim viņai puiku ar lielu galvu! Sačakarēsim viņai visu!"
"Vai tai deviņgadīgajai meitenītei ir tikai viens cilvēks
visā pasaulē, uz kuru viņa var paļauties?
Nu tad atņemsim viņai viņu!"
Un tagad dažiem ir vairāk puiku, nekā vajag,
bet citiem ir par maz, un vai tas ir taisnīgi?
-Tā. Ļoti daudz informācijas. -Atbilde ir "nav"!
Tas ir stulbi! Vienkārši stulbi, un es... Man ir apriebies!
Ak dievs.
Man ļoti žēl, ka tā.
Ei! Nikij!
-Ko tu dari? -Nikij!
Kāpēc viss ir tik sarežģīti?
-Es... Es atvainojos. -Ir jau labi.
Kāpēc tu nomiri, pirms paspēju tev piezvanīt?
Tā sistēma!
Vienkārši sistēma!
Bet es zinu, ka visi cenšas!
-Sasodītais vēzis! -Sandra? Mīļā?
Cilvēki, kas saka "laiks proseko"!
Tie, kas runā par saviem mazbērniem
to cilvēku klātbūtnē, kuriem mazbērnu nav!
Ar dabīgi... lokainiem...
blondiem matiem apveltītas... draņķes!
Es negribu mirt!
Es tagad...
Izdarīja tavā vietā, ne?
Kāpēc, jūsuprāt, jūs...
Viņa ir mirusi, un es būšu nākamā.
Gadi iet, un ko es esmu paveikusi?
Ak dievs, jūs esat daudz ko paveikusi.
Vai zini?
Īstu tumšo šokolādi es pagaršoju, kad man bija 70.
-Tas bija tik... bēdīgi. -Jā, drausmīga garša.
Jo sāku domāt par visiem tiem gadiem, kurus biju nodzīvojusi bez šokolādes.
Jā, skaidrs. Jā.
-Es gribu izdarīt kaut ko pavisam jaunu. -Ja?
Es gribu...
aizbraukt uz Jemenu.
Jā. Jā, jūs varētu aizbraukt uz Jemenu.
-Tiešām? -Jā.
Vai kur citur. Varbūt tur, kur ir pludmale.
Vai valdība.
Jūs varat darīt, ko gribat.
Paldies.
Viņa gribēja gan, lai viņu kremē.
Vecus cilvēkus ignorē.
Sandra.
Nav ne mazākās iespējas, ka jūs kāds varētu ignorēt.
REKLĀMAS NEMEST
Kāpēc tu ņem reklāmas? Ko tu dari?
Es viņu neignorēju.
Rembo, tev viss labi?
-Jā, tā šķiet. -Ja?
Izgāzu dusmas uz būceni.
-Labi. Man tikai drusciņ bail. -Kāpēc?
Mums būceņa nav.
Ja nu tas visu maina?
Nemainīs.
Ja nu tev ir dēls un tu saproti, ka citus bērnus tev nevajag?
Man liekas, ar bērniem tā nav. Viņi neaizpilda sirdi.
Domāju, viņi sirdi padara plašāku, lai tur ir vairāk vietas, tā ka...
Es negribu sajusties atstumta tāpēc, ka tev tas jau ir bijis.
Tu jau esi paveicis to, pēc kā abi kopā tiecamies.
Neko es neesmu paveicis! Viņam ir 16 gadi.
Labāko esmu palaidis garām.
It kā būtu ieradies Makartnija koncertā, kad "Hey, Jude" jau nodziedāts
un skan "Varžu" piedziedājums.
Klau, lai kas arī notiktu,
kļūdas mēs pieļausim kopā.
Skaidrs?
Nāc.
Ja nevaram kremēt viņu, vismaz varam kremēt viņas reklāmas.
Ja šis ir piemiņas brīdis, vajadzētu par omi pateikt kaut ko jauku.
-Visiem? -Jā.
Vai kāds grib būt pirmais?
-Džeis! -Nē, es cenšos izdo...
Neviens nemācēja atdot veikalos drēbes labāk par omi.
Atceraties? Nav čeka? Bez problēmām!
Nudien, tās bija viņas superspējas, Rahi.
Viņa negāja gulēt, kamēr nebijām piezvanījuši, ka esam mājās.
Jā.
Mēdzām zvanīt no Svindonas, lai viņa varētu izgulēties.
Vai atceraties cepuri?
Viņa neuzticējās novērošanas kamerām, tāpēc Londonā staigāja ar platmali.
Ļoti neuzkrītoši. Astoņdesmitgadīga sieviete ar sombrero.
Viņa bija sieva ar krampi.
Apglabāja divus vīrus, trīs māsas un pāris kaķu.
Un apvaldījusi daudz jūtu.
Jā.
Ja godīgi, kaķi nebija viņas, bet...
Nu, izkaisīsim pelnus!
Tieši ugunī.
-Mēs tevi mīlam, ome. -Uz tikšanos!
Dusi saldi!
Paskat!
KOSTA DEL SOLA
Tev viss kārtībā?
Ej.
Ja?
Jā.
Ja tava mamma var braukt uz Jemenu, es varu samierināties ar visu.
Labi.
-Kas brauks uz Jemenu? -Ej!
-Sameklē vectēvu, labi? -Jā, labi.
-Sveika! -Sveiks!
-Viss kārtībā? -Jā.
Jā. Un tev?
-Kā iet? -Jā, labi. Labi. Tev?
Labi. Paldies, ka atnāci.
-Ko tu! -Klau...
Man sakārojās vīnu!
Negribat aizskriet pakaļ?
-Jā. -Jā, noteikti.
Ja? Labi. Es jums uzrakstīšu.
Dženita, jums ir pildspalva?
Vīnu ziņā esmu izvēlīga. Varbūt nāksies iegriezties vairākās vietās.
-Protams, tas nekas. -Jā, noteikti.
Ja? Labi. Tātad...
Es gribētu ar tevi aprunāties.
Jā, es arī.
-Forši. Paldies! -Nāc, ejam!
Pagājušonedēļ Lesterskvērā iedzēru vidējo glāzi sarkanvīna.
Maksāja 9,20 £.
"Izpriecājieties"?
Labais, Nikij!
Brīvība!
Vienkārši... viņam tiešām ir liela galva, vai ne?
Un tolaik mēs bijām kopā, tā ka laiks atbilst.
Jā, atbilst gan.
Man droši vien vajadzēja tev izstāstīt jau tad...
Labi.
Bet...
Es tevi krāpu.
-Ko? -Bieži.
Ar ko?
-Braienu zini? -Nē.
-Sveiks, dēls! Prieks tevi redzēt. -Jā.
Jā, viņš te parādās, te pazūd.
Skaidrs.
Man ļoti žēl.
Es... es...
Viss kārtībā.
-Nu... -Bija prieks tikties.
-Man tāpat. -Izdarām to!
Cik auksts! Cik auksts!
-Tu nenāksi, mīļais? -Tu nenāksi, Vik?
-Nē? Negribi? -Nāc, Džena!
-Viņa nenāks. Nāk! Nāk! -Tiešām? Nāk?
-Drošāk, Dženita! Ir ļoti patīkami. -Nāc! Jā!
Klau, paturēsi manus arī? Lieliski.
Saslapināju apenes.
Paskat tik! Paskat!
Tā jūraszāle man uzbrūk!
Tikko ar viņu aprunājos.
Viņam ir vēl lielāka.
-Labi. -Nu re.
Un šo.
Paskaties!
Redzi?
Labi, tev bija taisnība.
DEVENS REINAS TĒTIS
Labi.
ŅŪMENA SKOLOTĀJA KERINGTONAS PAMATSKOLA
Varam uz mirkli apstāties?
Nikij, kur tu iesi?
Ko viņa dara?
DžR + SDž
DžR + NŅ
Tulkojis Imants Pakalnietis